Справа № 743/1634/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

м. Київ

справа №743/1634/15-а

адміністративне провадження №К/9901/13838/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімона М.М., -

розглянувши у порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 743/1634/15-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області (далі - управління ПФУ) про зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у складі колегії суддів: судді-доповідача Глущенко Я.Б., суддів Пилипипенко О.Є., Шелест С.Б. -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, в якому просив зобов'язати відповідача виплатити йому невиплачену пенсію за період з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2014 року (справа № 743/1274/14-а), залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року, зобов'язано управління ПФУ призначити йому пенсію на підставі пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), починаючи з 04 вересня 2014 року. Пенсія була призначена в травні 2015 року, але оскільки він працював на посаді сільського голови, то згідно законодавства України пенсія не повинна була виплачуватись за період з 01 квітня по 12 листопада 2015 року (дата складання повноважень сільського голови), а за період з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року він має законне право на отримання пенсії, так як право на пенсію йому дала роботи в загальноосвітній школі, а не на посаді сільського голови.

Ріпкинський районний суд Чернігівської області постановою від 10 лютого 2016 року задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що в межах даної справи позивач просить виплатити йому пенсію за вислугу років, призначену з 04 вересня 2014 року на виконання судового рішення в адміністративній справі № 743/1274/14-а, тому дії відповідача щодо відмови у виплаті такої пенсії за період з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, є протиправною.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05 квітня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції, позов ОСОБА_1 залишив без розгляду.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер. Відтак, нездійснення відповідних виплат територіальним органом Пенсійного фонду України, й, відповідно, неотримання їх пенсіонером, є моментом, коли останній дізнається про порушення своїх прав. Оскільки після неотримання виплати пенсії за спірний період, позивачу достеменно мало бути відомо про порушення його прав ще в травні чи на початку червня 2016 року, а до суду він звернувся у суд лише 23 грудня 2015 року, то вимоги позивача про виплату пенсії за період з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року заявлені з пропуском строку звернення за захистом своїх прав та інтересів. Поважних причин пропуску даного строку позивачем не наведено, і судом не встановлено.

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки про те, що не буде виплат пенсії дізнався з листа управління ПФУ від 26 листопада 2015 року.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 квітня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

11 травня 2016 року від Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (правонаступник управління ПФУ) до суду касаційної інстанції надійшли за печення на вказану касаційну скаргу, в яких відповідач просить залишити без змін ухвалу апеляційного суду, оскільки не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення процесуального права, якщо це не призвело до неправильного вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди встановили, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2014 року (справа № 743/1274/14-а), яка залишена без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року, визнано неправомірним розпорядження начальника управління ПФУ від 10 вересня 2014 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов'язано управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, починаючи з 04 вересня 2014 року.

Управління ПФУ виконало зазначені судові рішення у справі № 743/1274/14-а та призначив ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 04 вересня 2014 року, проте згідно протоколу від 18 травня 2015 року та розпорядження від 19 травня 2015 року № 153804 виплату пенсії за вислугу років припинено за час роботи на посаді Новоукраїнського сільського голови Ріпкинського району Чернігівської області.

12 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади Новоукраїнського сільського голови Ріпкинського району Чернігівської області, у зв'язку з закінченням строку повноважень.

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Розпорядженням від 20 листопада 2015 року № 153804 управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років після звільнення та поновлено виплату пенсії за вислугу років з 13 листопада 2015 року в розмірі 1386 грн 91 коп.;

Листом від 26 листопада 2015 року № 55/07/П-2 управління ПФУ повідомило ОСОБА_1 про те, що оскільки він на момент первісного звернення за призначенням пенсії за вислугу років працював на посаді Новоукраїнського сільського голови Ріпкинського району Чернігівської області, тому відповідно до статті 7 Закону № 1788-ХІІ з 04 вересня 2014 року було припинено виплату пенсії, яку поновлено з 13 листопада 2015 року, у зв'язку зі звільненням з роботи.

Рішення було виконане, й позивачу призначена пенсія, починаючи з 04 вересня 2014 року. Однак, виплати пенсії за період з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року не проводились, що й стало підставою звернення позивача до суду.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, відповідно до положень статті 124 Конституції України, статті 14 КАС України (в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року) та частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, постанова суду, що набрала законної сили є обов'язковою для виконання.

Пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ призначено ОСОБА_1, починаючи з 04 вересня 2014 року на виконання постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2014 року (справа № 743/1274/14-а).

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 85 Закону № 1788-ХІІ пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що призначена позивачу з 04 вересня 2014 року пенсія за вислугу років мала бути й нарахована позивачу з цієї дати.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому, частиною четвертої статті 85 Закону № 1788-ХІІ визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється (частина п'ята статті 85 Закону № 1788-ХІІ).

У справі, яка розглядається суд першої інстанції встановив, що з 11 вересня 1998 року по 12 листопада 2015 року позивач обіймав посаду сільського голови.

Робота на вказаній посаді в силу вимог Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 зараховується до стажу державної служби, а відтак на позивача повинні були розповсюджуватися положення частини четвертої статті 85 Закону № 1788-ХІІ.

Тобто, на думку колегії суддів, позивач мав право на виплату пенсії за вислугу років, призначеної з 04 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, оскільки з 01 квітня 2015 року відповідно частини четвертої статті 85 Закону № 1788-ХІІ пенсії, призначені відповідно до Закон № 1788-ХІІ тимчасово не виплачувались.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1, виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 КАС України (в редакції, яка була чинною на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції).

Проте, зміст статті КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду є загальною. Водночас, такі строки врегульована не тільки КАС України, а й іншими законами України, зокрема, спеціальними законами №№ 1788-ХІІ та 1058-VI, за правилами яких, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціальних законів є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не перевірив зазначені обставини, не надав оцінку діям пенсійного органу, що має значення для правильного вирішення спору, обмежившись застосуванням загальними нормами статей 99, 100 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає провадженню у справі, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, а справу на правити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду