Справа № 528/132/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Федорак Л.М.

17 липня 2018 р. Справа № 528/132/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Гуцала М.І. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 4 роти УПП у м. Дніпро ДПП сержанта поліції Железняк Марії Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції у м. Дніпро ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 243397 від 22 грудня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:

23.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 243397 від 22.12.2017 року.

Також позивач просив прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.12.2017 року о 02.15 год. керував вантажним транспортним засобом ДАФ, д.н.з. НОМЕР_1 і рухався у м. Дніпрі з боку м. Запоріжжя та побачив, що рух вантажних транспортних засобів перекрито і відповідна табличка позначала об'їзд. Він продовжив рух за вказаним маршрутом і виїхав на проспект Слобожанський, де вантажним автомобілям рух дійсно заборонений, але вказує, що рухався відповідно до встановлених табличок. Переїхавши міст, його автомобіль зупинив працівник поліції з причин порушення вимог дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено», і роз'яснив, що за мостом встановлена табличка, яка вказувала на подальший маршрут. Зазначає, що намагався пояснити поліцейському, що табличка не є знаком, крім того на ній не зазначено жодного плану об'їзду та вказівки щодо подальшого маршруту для вантажних автомобілів. Однак, проігнорувавши пояснення та відмовивши у проханні показати знак, поліцейський склав постанову, в якій зазначив, що він не виконав вимогу дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено» і здійснив подальший рух в зоні дії знаку за що ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, у зв'язку з чим було складено постанову та накладено адміністративний штраф в розмірі 255 гривень.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, необґрунтованим та не доведеним, йому не роз'яснено прав та обов'язків, передбачених ст. ст. 59, 63 Конституції України, ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП та не надано можливості ними скористатися, при складанні оскаржуваної постанови порушено вимоги ст.ст. 251, 280 КУпАП.

У відзиві на позов інспектор поліції вказувала на те, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року. Посилається на ст. ст. 251, 252, 258 КУпАП та рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року, відповідно до якого, законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Крім того, зазначає, що пояснення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР України та складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчинені відповідачем порушення процедури розгляду справи є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності.

Відповідач обґрунтовано прийняв рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області ДПП, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.

Заперечення аналогічного змісту подані представником Управління патрульної поліції у м. Дніпро ДПП (подалі - УПП у м. Дніпро).

Означена установа визначена позивачем ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.06.2018 року (рішення виготовлено 07.06.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином: визнано протиправною та скасовано постанову інспектора 4 батальйону 4 роти УПП у м. Дніпро ДПП Железняк М.В. про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 243397 від 22.12.2017 року.

Справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 судом закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП.

Рішення суду вмотивовано висновком про те, що відповідач не надав беззаперечних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення. Посилання на рапорт як доказ у справі оцінив критично, оскільки його зміст не спростовує обставини, на які посилається позивач.

Зважаючи на притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксованого не у автоматичному режимі, відповідач повинен скласти протокол про адміністративне правопорушення та розглянути відповідну справу за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, зокрема, у приміщенні Управління патрульної поліції у м. Дніпро. Недотримання відповідної умови призвело до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

За таких обставин, оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, що передбачений законом, необґрунтовано, без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд визначився, що відповідач не надав доказів на підтвердження події і складу правопорушення в діях позивача, а строки накладення адміністративного стягнення закінчились, відтак, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (УПП у м. Дніпро) просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, і як наслідок, судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Окрім доводів, наведених у відзиві на позовну заяву, скаржник зазначає, що висновок суду щодо ненадання беззаперечних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення значно звужує поняття доказів та зводиться лише до відеофіксації моменту правопорушення та фактично позбавляє співробітників поліції права фіксувати правопорушення за допомогою інших засобів, що суттєво суперечить встановленим у законі вимогам.

Вказує, що показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та кінозйомки, відеозапису не є обов'язковим доказом у справі, а факт правопорушення може бути виявлений безпосередньо самими співробітниками поліції.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 та інспектора поліції не надходили.

Відповідач у справі - інспектор поліції та позивач ОСОБА_1 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом установлено, що 22.12.2017 року інспектором УПП у м. Дніпро ДПП сержантом поліції Железняк М.В. винесено постанову серії ЕАА № 243397 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП України, та накладено стягнення у вигляді штрафу /а.с. 11/.

Інспектором поліції установлено, що водій ОСОБА_1, керуючи вантажним транспортним засобом здійснив рух в зоні дії знаку 3.3 «Рух вантажних транспортних засобів заборонено», чим порушив п. 33 ПДР України - порушення вимог дорожніх знаків.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: &lА; &g ; статті 124-1 - 126, &?о; &?м;.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідно до ст. 222 КУпАП саме інспектор поліції мав повноваження щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення та прийняття рішення про накладення адміністративного стягнення.

Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, - суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже предметом спору у справі, що розглядається є правомірність рішення, прийнятого суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі інспектором роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Железняк М.В.

Частиною 2 ст. 49 КАС України установлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч. 4 ст. 49 КАС України).

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи (ч. 5 ст. 49 КАС України).

Із матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 визначився про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - УПП у м. Дніпро ДПП.

При цьому, на які права та обов'язки УПП у м. Дніпро ДПП може вплинути судове рішення по даній справі позивачем не визначено.

Згідно із ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи &?і; &?в;.

Частиною 2 ст. 293 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та(або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково у випадках, визначених ст. 94 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що серед доводів апеляційної скарги скаржника УПП в Дніпропетровській області ДПП відсутнє посилання на те, що при розгляді та вирішенні цієї справи судом вирішено питання про права та обов'язки саме УПП в Дніпропетровський області ДПП. Відповідно в апеляційній скарзі скаржником не зазначено, - у чому це полягає і до апеляційної скарги не надані належні докази в обґрунтування такої позиції.

У подальшому УПП в Дніпропетровський області ДПП визначився, що управління є органом державної влади і у відповідності до чинного законодавства несе відповідальність за дії свого працівника при виконанні останнім своїх службових обов'язків. Оскільки таким працівником є інспектор, який склав постанову по справі про адміністративне правопорушення, правомірність складання якої оспорюється позивачем, функції щодо підтримання правомірності рішень та дій вказаного інспектора або щодо згоди з доводами й вимогами позовної заяви належать до компетенції УПП в Дніпропетровський області ДПП.

Приходячи до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги УПП в Дніпропетровський області ДПП, колегія суддів вважає, що скаржником не доведений суду той факт, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його (скаржника - УПП в Дніпропетровський області ДПП) права та обов'язки.

Колегія суддів зауважує, що поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю і несе відповідальність за свої рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги загальне визначення УПП в Дніпропетровський області ДПП про відповідальність, яке несе управління за дії свого працівника, оскільки дії відповідачем у справі інспектором роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Железняк М.В. по розгляду справи про адміністративне правопорушення не є предметом позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, ч. 4 ст. 229, ст.ст. 292, 293, 305, 308, 310, 313, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Постанова складена і підписана 17 липня 2018 року.