Справа № 805/2549/18-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р. Справа№805/2549/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ушенка С.В.,

при секретарі судового засідання - Гуменному М.А.,

за участю

представника позивача - Малушко Г.Ю. (за довіреністю),

представника відповідача - Пономарьова А.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (далі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - відповідач, податковий орган) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 № про донарахування грошових зобов'язань на суму 1269597,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі акту перевірки від 27.02.2018 № 206/05-99-14-15/24157485 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хозхімсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками ТОВ «Грант Капітал» за грудень 2016 року, ТОВ «Велхаус» за грудень 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 846398,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 423 199,00 грн. Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням та з висновками, зазначеними в акті, оскільки вони є неправомірними, не відповідають дійсності та первинним документам бухгалтерської і фінансової звітності, складеним на виконання правочинів, укладених із зазначеними контрагентами.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, у зв'язку з чим надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, у зв'язку з порушенням позивачем законодавства під час здійснення господарських операцій, а тому воно є правомірним.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що висновки відповідача, які зроблені без виходу за юридичною адресою платників податків, без дослідження первинної бухгалтерської документації в ході документальної перевірки, не можуть бути належними і допустимими доказами порушення позивачем податкового законодавства. Наголошує на реальності здійснених господарських операцій з контрагентами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.04.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 805/2549/18-а до судового розгляду по суті на 5 липня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» є юридичною особою, зареєстроване 22.03.2005 Виконавчим комітетом Донецької міської ради, як платник податків з 08.10.2010 знаходиться на обліку в органах Державної фіскальної служби та є платником податку на додану вартість.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, який у правовідносинах з юридичними особами, в тому числі пов'язаними із контролем за повнотою нарахування та сплати податків, обов'язкових платежів, реалізує владні управлінські функції, через що належить до суб'єктів владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пп. 20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 і ст.78, ст.81, ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 08.02.2018 № 167, відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками: ТОВ «Грант Капітал» за грудень 2016 року; ТОВ «Велхаус» за грудень 2016 року, за результатами якої складено відповідний акт від 27.02.2018 № 206/05-99-14-15/24157485.

Перевіркою встановлені порушення п.44.1 ст. 44.6, п 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 846 398,00 грн., в тому числі: за грудень 2016 року у сумі 846398,00 грн.

Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що по операціям між ТОВ «Хозхімсервіс» та підприємствами ТОВ «Грант Капітал» за грудень 2016 року та ТОВ «Велхаус» за грудень 2016 року не відбувся перехід права власності та як наслідок купівля-продаж товару та отримання послуг. Операції не мали реального товарного характеру та оформлені первинними документами, що суперечать законодавчим та нормативним актам та є такими, що не мають юридичної сили і доказовості.

За результатами вказаної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року № на загальну суму 1 269 597,00 грн., з яких за основним платежем - 846 398,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 423 199,00 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення є предметом спору в даній справі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування в цій справі є, зокрема, обставина реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус», правильність відображення їх в податковому обліку та правильність формування податкового кредиту.

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ПКУ визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до розділу V Податкового кодексу України, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

З аналізу положень розділу V (податок на додану вартість) Податкового кодексу України, якими визначені правила формування податкового кредиту у спірний період часу, вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Судом встановлено, що 10.12.2016 між позивачем (покупець) та ТОВ «Грант Капітал» (постачальник) укладено договір поставки № 1012, згідно з пп. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити товар у асортименті, вказаному у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити цей товар. (специфікація № 1 від 10.12.2016 на суму 856789,02 грн., в тому числі ПДВ 142798,17 грн.)

На виконання умов цього договору складені видаткова накладна № 387 від 12.12.2016, видаткова накладна № 386 від 12.12.2016, видаткова накладна № 388 від 12.12.2016, видаткова накладна № 389 від 13.12.2016, видаткова накладна № 390 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 386 від 12.12.2016, товарно-транспортна накладна № 387 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 388 від 12.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/1 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/2 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/3 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна №389/4 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/5 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/6 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/7 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/8 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/9 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/10 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/11 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/12 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 389/13 від 13.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/1 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/2 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/3 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/4 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/5 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/6 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/7 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/8 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/9 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/10 від 14.12.2016, товарно-транспортна накладна № 390/12 від 14.12.2016, платіжне доручення № 752 від 28.12.2016, платіжне доручення № 830 від 20.01.2017, платіжне доручення № 1069 від 10.03.2017, платіжне доручення № 1086 від 15.03.2017, платіжне доручення № 17123 від 23.03.2017, податкова накладна № 386 від 12.12.2016, податкова накладна № 387 від 13.12.2016, податкова накладна № 390 від 14.12.2016, податкова накладна № 388 від 12.12.2016, податкова накладна № 389 від 13.12.2016, картка № 7038 складського обліку матеріалів, картка № 877 складського обліку матеріалів, картка № 874 складського обліку матеріалів, картка № 1373 складського обліку матеріалів, картка № 863 складського обліку матеріалів, картка № 864 складського обліку матеріалів, картка № 865 складського обліку матеріалів, картка № 866 складського обліку матеріалів, картка № 870 складського обліку матеріалів, картка № 872 складського обліку матеріалів, картка № 873 складського обліку матеріалів, картка № 869 складського обліку матеріалів, картка № 871 складського обліку матеріалів, картка № 877 складського обліку матеріалів, накладна на переміщення № 2 від 01.03.2017, акт списання товарів № 98 від 19.10.2017.

У грудні 2016 року ТОВ «Хозхімсервіс» поставлено товару на загальну суму 856790,02 грн., в т.ч. ПДВ 142 798,17 грн. Зазначена продукція отримана позивачем, про що свідчать підписи уповноважених осіб на видаткових накладних № 387, № 386, № 388, № 390, № 389.

Таким чином, виконання умов укладеного між позивачем та ТОВ «Грант Капітал» договору знайшло своє відображення в податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Суми податку на додану вартість були внесені позивачем до реєстру отриманих податкових накладних від вказаного контрагента, включені до складу податкового кредиту відповідного звітного (податкового періоду) та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість.

Судом встановлено, що 01.11.2016 між позивачем (субпідрядник) та ТОВ «Велхаус» (субсубпідрядник) укладено договір субсубпідряда № 110, згідно з пп. 1.1. якого субпідрядник доручає, а субсубпідрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи на об'єкті «Реконструкція системи питного водопостачання с. Тимошовка Михайловского району Запорізької області» у розмірі, передбаченому затвердженими «Замовником» кошторисах або проектах.

На виконання умов цього договору складені довідка о вартості виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016, акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати, акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, підсумкова відомість ресурсів, довідка о вартості виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, підсумкова відомість ресурсів, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 6 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, підсумкова відомість ресурсів, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 7 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 6-1-7, довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за грудень 2016 року, акт № 8 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, підсумкова відомість ресурсів, податкова накладна 10.12.2016 № 89, податкова накладна 10.12.2016 № 90, податкова накладна 11.12.2016 № 91, податкова накладна 11.12.2016 № 92, податкова накладна 11.12.2016 № 93, податкова накладна 12.12.2016 № 94, податкова накладна 12.12.2016 № 95, податкова накладна 12.12.2016 № 96.

Таким чином, виконання умов укладеного між позивачем та ТОВ «Велхаус» договору знайшло своє відображення в податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Суми податку на додану вартість були внесені позивачем до реєстру отриманих податкових накладних від вказаного контрагента, включені до складу податкового кредиту відповідного звітного (податкового періоду) та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість.

Згідно підпункту 14.1.36. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3), в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11. ст. 201 цього Кодексу).

Виходячи із положень вищевказаної норми закону, лише відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість і тільки у разі не підтвердження на момент перевірки податкового кредиту податковими накладними платник податку може бути притягнутий до відповідальності.

Згідно п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Суд враховує, що наявність податкових накладних є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Від встановлення цієї обставини залежить оцінка податкових накладних як правової підстави для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п.44.1 ст. 44.6, п 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 846398,00 грн., в тому числі: за грудень 2016 року у сумі 846398,00 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції щодо нікчемності укладених позивачем з ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» правочинів, відповідач зазначив про відсутність переходу права власності та як наслідок купівлі-продажу товару та отримання послуг. Операції, на його думку, не мали реального характеру та оформлені первинними документами, що суперечать законодавчим та нормативним актам та є такими, що не мають юридичної сили і доказовості.

Однак, як вбачається з матеріалів справи і пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні, висновки відповідача, що зазначені вище господарські операції є нікчемними і не мали реального товарного характеру, є лише припущеннями, на яких вони не можуть ґрунтуватись. Здійснення даного виду господарської діяльності відповідає меті та предмету діяльності позивача як юридичної особи.

Всі товари та послуги, отримані позивачем від зазначених вище контрагентів у спірний період часу по вказаним вище договорам, були використані позивачем в ході здійснення господарської діяльності, а саме при виконанні робіт за договором субпідряду № 30-05/16 від 30.05.2016, а також - реконструкції благоустрою прилеглої території до об'єкту будівництва «Реконструкція будівлі їдальні під центр надання адміністративних послуг м.Дружківка». З метою виконання договору підряду № 116 від 20.12.2016 між ТОВ «Хозхімсервіс» та ТОВ «Грант Капітал» й було укладено договір поставки № 1012 від 10.12.2016, предметом якого є поставка товарів, а саме: піску природного, щебеню шлакового для дорожнього будівництва, кабелю з медяними жилами, світильників вуличних, плит бетонних, підставок для велосипедів, паркових лавок та урн, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Всі витрати, понесені ним, підтверджено первинними документами (рахунками фактурами, актами приймання-передачі виконаних робіт, видатковими і податковими накладними, договорами тощо), які були предметом дослідження відповідача в ході проведення перевірки, про що зазначено в Акті перевірки. Відповідачем не заперечується обставина проведення оплати за договорами, відображення правочину у відповідних документах бухгалтерського обліку і податкової звітності.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача і вбачається з матеріалів справи, висновки, що товари, реалізовані в ході виконання договорів постачання, мають невідоме джерело походження зроблені відповідачем на підставі податкової інформації.

Однак, суд зазначає, що вказана податкова інформація містить лише дані про результати господарської діяльності кожного контрагента позивача окремо за періоди, в яких виникли спірні правовідносини. Контролюючим органом не перевірялась і не оцінювалась діяльність ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» на підставі дослідження первинних бухгалтерських документів та фінансової звітності в періоди, що перевірялись і які передували укладенню спірних правочинів, у зв'язку з чим суд вважає, що висновки відповідача про нікчемність укладених позивачем правочинів з вищезазначеними контрагентами, щодо яких виник спір, є безпідставними і зроблені в результаті припущень, що виключає можливість покладення їх в основу спірного рішення.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджено надання позивачем до контролюючого органу податкової звітності з податку на додану вартість та відповідність даних, що містяться в наданій податковій звітності, даним первинного бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 цього ж Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом були досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань. Останні відповідають змісту, відображеному в укладених позивачем договорах, та підтверджують обґрунтованість формування податкового кредиту за досліджуваними господарськими операціями.

Крім того, реальність господарських операцій, визначених у наведених вище договорах, підтверджується подальшим використанням придбаних товарів (робіт/послуг) у господарській діяльності позивача на основі даних бухгалтерського обліку та відповідними документами про виконання робіт.

Судом встановлено, що контрагенти позивача - ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» на момент вчинення спірних фінансово-господарських операцій були юридичними особами, зареєстрованими у встановленому законом порядку, знаходились на податковому обліку в органах фіскальної служби та були платниками податку на додану вартість.

Отже, при здійсненні господарських операцій із зазначеними контрагентами та подальшому їх використанні у своїй господарській діяльності в діях позивача була наявна господарська мета, відтак, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав вважати вищезазначені правочини нікчемними і такими, що не спрямовані на досягнення господарської мети.

Відповідно до пункту 201.8. статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Таким чином, контрагенти позивача ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» на час здійснення господарських операцій мали статус юридичної особи, та як наслідок мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів та були наділені правом видачі податкових накладних, що обумовлює їх спеціальну податкову правосуб'єктність.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту перевірки, ТОВ «Велхаус» є фігурантом кримінального провадження № 0000028 від 02.06.2017, а ТОВ «Грант Капітал» є фігурантом кримінального провадження № 0000056 від 03.03.2014. При цьому матеріали перевірки не містять посилання на конкретну податкову інформацію, отриману у відповідності до приписів Податкового кодексу України. Крім того, відповідачем до матеріалів справи не надано жодного належного, достатнього і допустимого доказу зазначеної обставини. Судом встановлено, що вирок у вказаній кримінальній справі відсутній, доказів суперечності відповідних правочинів інтересам держави відповідачем до суду не надано.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 83 ПКУ, яка визначає матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, для посадових осіб органів державної фіскальної служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Суд звертає увагу відповідача, що оскільки факти та обставини, встановлені в ході досудового слідства по кримінальній справі, згідно приписів кримінально-процесуального законодавства, не можуть вважатись встановленими і підтверджувати вину особи у вчинені злочину до набрання чинності обвинувальним вироком у кримінальній справі, у контролюючого органу відсутні підстави для врахування такої інформації при прийнятті висновків під час проведення перевірки платника податків (позивача).

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність посилань відповідача в акті від 27.02.2018 № 206/05-99-14-15/24157485 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хозхімсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками: ТОВ «Грант Капітал» за грудень 2016 року; ТОВ «Велхаус» за грудень 2016 року.

В свою чергу, обставина реального здійснення господарських операцій та правильність їх відображення в податковому обліку доведена в цій адміністративній справі на підставі досліджених доказів.

Стосовно доводів відповідача, що правочини, укладені між позивачем та ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» є нікчемними, суд зазначає наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент вчинення спірних правочинів, передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Суд зазначає, що умовою для кваліфікації правочину як нікчемного через те, що він порушує публічний порядок, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, визначальне значення має встановлення персоналій посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник.

Суд не бере до уваги розбіжності, виявлені у даних інших контрагентів позивача при їх співставленні, оскільки в даному випадку будь-яке порушення спричиняє відповідальність та негативні наслідки лише для особи - порушника. Підприємство не може відповідати за будь-які неправомірні дії своїх контрагентів.

Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив, що якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

В процесі розгляду справи відповідачем доказів, крім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, відповідачем не надано.

Водночас позивачем з посиланням на належні докази, що долучені до матеріалів справи, доведено обставину реального здійснення господарських операцій.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми, суд вважає, що підставою для включення сум за господарськими операціями до складу податкового кредиту є належним чином оформленні первинні бухгалтерські документи, які засвідчують зміст господарської операції, за умови реального вчинення дій по виконанню господарської операції.

Таким чином, надання контролюючому органу належним чином оформлених первинних документів, передбачених законодавством про податки і збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість по фінансово-господарським операціям з ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» за період, що перевірявся, сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України, а саме, позивачем в підтвердження позовних вимог надана вся первинна документація, в тому числі податкові та видаткові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт, копії яких досліджені в судовому засіданні, а також документи, які підтверджують факт оплати за здійснені господарські операції.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Грант Капітал» і ТОВ «Велхаус» і, відповідно, правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми понесених витрат на підставі первинних бухгалтерських документів.

Суд приходить до висновку, що первинні документи, які наявні в матеріалах справи, є належними доказами в розумінні частини 2 ст. 74 КАС України при підтвердженні обставини реальності правочинів, укладених з ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус», та правильності їх відображення в податковому обліку позивача.

З огляду на викладене, судом встановлено, що правочини з ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Велхаус» спричинили зміну майнового стану позивача, тобто є реальними, спірні суми податкового кредиту сформовані на підставі достовірних первинних документів, які підтверджують рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача.

Таким чином, відповідачем не було доведено, що сторони, укладаючи господарські зобов'язання, мали умисел на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства і не були спрямовані на досягнення господарської мети.

В адміністративному позові позивач просить визнати недійсним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

З цього приводу суд зазначає, що скасування правового акта індивідуальної дії, яким є спірне податкове повідомлення-рішення, є наслідком його протиправності з моменту прийняття, а, отже, додатковому визнанню недійсним не підлягає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-8, 10, 19, 72, 90, 139, 191, 241-246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (87551, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Курчатова, буд. 37; ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114; ) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1269597,00 грн., з яких за основним платежем - 846398,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 423199,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 19043,95 грн. (дев'ятнадцять тисяч сорок три гривні 95 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 липня 2018 року.

Суддя Ушенко С.В.