Справа № 813/4102/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/3848/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Мелешко М.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської обл. Карбовник Оксани Романівни про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру, зобов'язання провести реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці (суддя суду І інстанції: Сакалош В.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 40 хв. 06.03.2018р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 14.03.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

10.11.2017р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Спільне українсько-австрійське підприємство /СУАП/ «Галінвест» звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому, із врахуванням поданої під час розгляду справи заяви про уточнення позовних вимог, просив скасувати рішення № РВ-017 від 17.10.2017р., прийняте державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у м.Львові Львівської обл. Карбовник О.Р., про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: м.Львів, пл.Князя Осмомисла, площею 0,6600 га, шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в постійному користуванні позивача; винести окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення відповідача до відповідальності (а.с.2-7, 81-82).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення № РВ-017 від 17.10.2017р., прийняте державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у м.Львові Львівської обл. Карбовник О.Р., про відмову ТзОВ «СУАП «Галінвест» у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ТзОВ «СУАП «Галінвест» від 29.09.2017р. про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн. (а.с.140-147).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ТзОВ «СУАП «Галінвест», який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору в частині вимог щодо проведення державної реєстрації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, просить у поданій апеляційній скарзі скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити в повному обсязі (а.с.155-162).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач вчетверте відмовляє позивачу в проведенні державної реєстрації та присвоєнні кадастрового номера спірній земельній ділянці; також попередні судові рішення залишаються невиконаними зі сторони відповідача.

Із урахуванням наведеного, судом застосовано неефективний спосіб відновлення порушених прав, чим надано відповідачу можливість в подальшому вчиняти свої протиправні дії. Наслідком вказаного буде відсутність належного захисту порушених прав та інтересів позивача.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, Виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів 07.02.1990р. видав розпорядження № 49 «Про створення комісії по вибору земельної ділянки для розміщення міжнародного готельного комплексу на пл.300-річчя Возз'єднання» (тепер - пл.Князя Осмомисла) (а.с.124-125).

Згідно п.1 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 133 від 22.03.1990р. «Про надання дозволу спільному українсько-австрійському підприємству «Галінвест» на проектування і будівництво готельного комплексу на пл.300-річчя Возз'єднання» надано дозвіл позивачу на проектування і будівництво готельного комплексу на пл.300-річчя Возз'єднання (а.с.126).

У 1993 році позивачу видано Державний акт на право користування землею (серія В № 039434) на передачу в постійне користування земельної ділянки площею 0,66 га на пл.300-річчя Возз'єднання у м.Львові (тепер - пл.Князя Осмомисла), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею Львівської міської ради за № 9 (а.с.29-34).

28.05.2016p. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: м.Львів, пл.Князя Осмомисла, площею 0,6600 га, шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у постійному користуванні позивача.

09.09.2016р. рішенням № РВ-016 відповідач відмовив позивачу в проведенні державної реєстрації та присвоєнні кадастрового номера вищевказаної земельної ділянки.

25.10.2016р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: м.Львів, пл.Князя Осмомисла, площею 0,6600 га, яка перебуває у постійному користуванні позивача.

02.11.2016р. рішенням № РВ-016 відповідач повторно відмовив позивачу в проведенні державної реєстрації та присвоєнні кадастрового номера вищевказаній земельній ділянці з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до Земельного кодексу України форми державних актів затверджуються Верховною радою України (стаття 23). Постановою Верховної ради України № 2201-XII від 13.03.1992р. встановлено форму державного акта на постійне користування землею, а у технічній документації надано копію державного акта на право користування землею, книга реєстрації якого у відділі Держгеокадастру у м.Львові відсутня. Згідно з даними державного земельного кадастру вказана ділянка відноситься до фактичного користування Галичінвесту без належно оформлених документів на земельну ділянку (відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради № 51 від 06.02.1998р.); невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: ХСО Схема. Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Помилка геометрії угідь. Загальна обчислена площа угідь (0,6599 га) не відповідає площі земельної ділянки, вказаної в електронному документі (0,6600 га). Помилка наявності інформаційного блоку. У інформаційному блоці електронного документу про державний акт не зазначено номер та дату реєстрації.

Відповідач склав протокол № ПП-2016 від 02.11.2016р. проведення перевірки електронного документа, в розділі якого про відповідність даних електронного документа зазначено, що він не відповідає: наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічним основам, даним індексних кадастрових карг (планів), відомостям про інші об'єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки; встановленим до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа; даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2017р. по адміністративній справі № 813/835/17 частково задоволено позов ТзОВ «СУАП «Галінвест»; визнано протиправним і скасовано прийняте відповідачем рішення № РВ-016 від 02.11.2016р. про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.10.2016р. про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.10-16). Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

29.09.2017р. позивачем в черговий раз було скеровано відповідачу заяву, в якій він просив провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: м.Львів, пл.Князя Осмомисла, площею 0,6600 га, яка перебуває у його постійному користуванні (а.с.115).

Рішенням № РВ-017 від 17.10.2017р. відповідач відмовив позивачу в проведенні державної реєстрації та присвоєнні кадастрового номера вищевказаної земельної ділянки. Рішення обґрунтоване тим, що в складі Технічної документації представлено копію Державного акта, книга реєстрації державних актів у відділу Головного управління Держгеокадастру у м.Львові Львівської обл. є відсутньою, як і відсутня вказівка в самому Державному акті на номер і дату його видачі, згідно даних державного земельного кадастру ця ділянка відноситься до фактичного користування Галичінвесту без належно оформлених документів; електронний документ не відповідає встановленим вимогам (а.с.17).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів скасування чи визнання недійсним Державного акту на право користування землею (серія В № 039434) на передану в постійне користування земельну ділянку площею 0,6600 га на пл.300-річчя Возз'єднання у м.Львові (тепер - пл.Князя Осмомисла), виданого позивачу в адміністративному чи в судовому порядку, а також доказів його фальсифікації чи підробки. За таких умов вказаний акт є чинним та з нього виникають відповідні права та обов'язки.

Відсутність книги реєстрації державного акта у відділі Держгеокадастру у м.Львові не може позбавляти позивача права на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, оскільки обов'язок по збереженню відповідної книги покладено законодавством на відповідача.

Дослідивши оскаржуване рішення, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) позивача, виконану КП «Картограф», суд не вбачав невідповідності технічної документації даним Державного земельного кадастру.

Частиною 6 ст.26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено повний і виключний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, а саме: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

На жодну із зазначених підстав в оскаржуваному рішенні відповідач не покликався.

З огляду на наведене, рішення відповідача про відмову ТзОВ «СУАП «Галінвест» у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру не грунтується на вимогах закону.

Водночас, позовна вимога в частині зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з технічною документацією не підлягає задоволенню, оскільки згідно вимог ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.п.8, 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р., прийняття такого рішення про проведення державної реєстрації земельної ділянки є виключною компетенцією відповідача.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що у повній мірі відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Із змісту поданої апеляційної скарги слідує, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції частково, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: м.Львів, пл.Князя Осмомисла, площею 0,6600 га, шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в постійному користуванні позивача.

В частині доводів апеляційної скарги апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р. «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».

Пунктом 6 цього Порядку встановлено, що до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів належать:

1) внесення до Державного земельного кадастру:

геодезичної, картографічної основи та відомостей про них (змін до них), індексних кадастрових карт (планів) відповідних адміністративно-територіальних одиниць (змін до них), індексної кадастрової карти кадастрової зони за межами адміністративно-територіальних одиниць (змін до неї) та відомостей про кадастрове зонування земель в межах території України (змін до них);

відомостей (змін до них) або надання відмови у їх внесенні про:

- землі в межах державного кордону, території адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм.Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах);

- обмеження у використанні земель;

- земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення, районів у мм.Києві і Севастополі, а також міст, селищ, сіл, розташованих у їх межах;

- інші об'єкти Державного земельного кадастру, розташовані за межами адміністративно-територіальних одиниць;

2) здійснення реєстрації:

заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

заяв про відкликання заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

заяв про надання відомостей з Державного земельного кадастру;

повідомлень про виявлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру;

заяв про виправлення технічних помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру;

заяв про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, колегія суддів приходить до висновку про те, що прийняття рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру є виключною компетенцією відповідача.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів виходить з того, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

За таких умов суд першої інстанції вірно зобов'язав відповідача повторно розглянути заяву ТзОВ «СУАП «Галінвест» від 29.09.2017р. про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Натомість, задоволення таких позовних вимог фактично призвело б до підміни судом компетенції відповідача, перетягування на себе його функцій, а також прийняття рішення про державну реєстрацію та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, що не належить до компетенції суду.

Разом з тим, при повторному розгляду заяви позивача також в обов'язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки цього судового рішення.

Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Доводи апелянта в іншій частині апеляційної скарги на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, із вищевказаних мотивів.

При цьому, в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «СУАП «Галінвест».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. в адміністративній справі № 813/4102/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
М. В. Костів
Дата складення повного судового рішення: 18.07.2018р.