Справа № 813/4518/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4336/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Сподарик Н.І. о 16 год. 50 хв.; рішення у повному обсязі складене 03 травня 2018 року) в адміністративній справі № 813/4518/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області, про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області) щодо відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області (далі - Великолюбінська селищна рада), викладеної у листі від 17.11.2017 за № Р-13696/0-8574/6-17;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач відмовив йому у наданні такого дозволу з огляду на відсутність погодження Великолюбінської селищної ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», що не узгоджується з підставами відмови, визначеними статтею 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради, викладену у листі від 17.11.2017 за № Р-13696/0-8574/6-17.

Зобов'язано ГУ Держгеокадастру Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 18.11.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ Держгеокадастру у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; за неправильного застосування норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пропонована позивачем до відведення земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати у власність в межах норм безоплатної приватизації у ІV кварталі 2017 року.

Крім того, вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» зобов'язано, серед іншого, враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Крім того, зазначила, що на даний час відповідач не має ніяких повноважень щодо спірної земельної ділянки, так як на підставі наказу від 05.06.2018 за № 13-3103/16-18-СІ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акта приймання-передачі усі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано Великолюбінській селищній раді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 18.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з клопотаннями про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га із земель запасу для ведення особистого селянського господарства на території Великолюбінської селищної ради.

Листом від 23.12.2016 за № Р-16288/0-8315/6-16 ГУ Держгеокадастру у Львівській області відмовило йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Не погодившись із висновками ГУ Держгеокадастру у Львівській області, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року в адміністративній справі № 813/365/17 позов ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме: зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу, яка розташована в смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області та відповідає наданим графічним матеріалам, на яких зазначене бажане місце та розмір земельної ділянки з урахуванням висновків суду.

На виконання цієї постанови суду, ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянуло клопотання позивача від 18.11.2016 та листом за № Р-13696/0-8574/6-17 від 17.11.2017 повідомило його, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, не увійшла до переліку земельних ділянок, які можливо передати у власність в межах норм безоплатної приватизації у ІV кварталі 2017 року

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що рішення ГУ Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не грунтується на нормах законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні вимог позивача про покладення на ГУ Держгеокадастру у Львівській області обов'язку надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки вирішення цього питання відноситься до виключних і дискреційних повноважень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ГУ Держгеокадастру у Львівській області листом від 17.11.2017 № Р-13696/0-8574/6-17 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на підставі того, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, не входить до переліку земель, сформованого відповідачем відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Таким чином, наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 ЗК України.

До того ж у зв'язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними зміни до ЗК України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Як видно зі змісту Стратегії, Міністерство аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру мають розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії.

На час виникнення спірних правовідносин відповідні нормативно-правові акти не прийняті.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що відмова ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що така ділянка не входить до переліку земель, який сформований відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 ЗК України.

Отже, відповідно до вимог статті 118 ЗК України ГУ Держгеокадастру у Львівській області має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 ЗК України.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1961/17.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання ГУ Держгеокадастру у Львівській області на те, що на даний час воно не є належним відповідачем, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення відповідно до норм законодавства та обставин, які існували (були чинними) на час розгляду справи судом першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року в адміністративній справі № 813/4518/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 23 квітня 2018 року.