Справа № 816/2487/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2487/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: П'янової Я.В.

суддів: Чалого І.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Диканської селищної ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 (головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 12.04.18 р.) по справі № 816/2487/17

за позовом ОСОБА_2

до Диканської селищної ради

третя особа: Диканський комбінат комунальних підприємств

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року позивач, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Диканської селищної ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування з 26.04.2014 р. рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії; визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення" з моменту прийняття.

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Диканський комбінат комунальних підприємств (далі - Диканський ККП, третя особа).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 р. адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" у частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з центрального постачання теплової енергії, з 26 квітня 2014 року.

Визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення".

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Зобов'язано Диканську селищну раду невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому були офіційно оприлюднені рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300, від 17.10.2016 №196, після набрання рішенням законної сили.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 264 КАС України.

За приписами вищезазначеної норми законодавства нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

В свою чергу, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що оскаржувані рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради втратили чинність 30.06.2017 року, а адміністративний позов подано 29.12.2017 року, тобто поза межами їх чинності (дії), що суперечить вимогами ч. 3 ст. 264 КАС України.

Також, судом першої інстанції невірно застосовано ч. 1 ст.47 КАС України у взаємозв'язку з ч. 1 ст.5 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: - визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, нормами процесуального права визначений виключний спосіб захисту порушених прав, свобод та законних інтересів особи прийнятим суб'єктом владних повноважень нормативно-правовим актом, а саме визнання його протиправним та нечинним (чи окремих положень).

Предметом позову (матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити судове рішення) є визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень виконавчого комітету Диканської селищної ради.

За приписами ч. 1 ст.47 КАС України якщо справа розглядається в порядку загального позовного провадження, позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

Натомість, позивач, підтримуючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень виконавчого комітету Диканської селищної ради, до закінчення підготовчого судового засідання у справі не подав письмової заяви про зміну предмету позову, а суд першої інстанції, за відсутності зазначеної заяви, з власної ініціативи змінив предмет позову, обравши вірний спосіб захисту порушеного права.

Окрім того, на думку відповідача, оскаржуване рішення в частині поновлення позивачу строку на звернення до адміністративного суду прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції невірно застосовано ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у взаємозв'язку з ч. 3 ст. 123 КАС України.

В основу оскаржуваного рішення в частині поновлення строку на звернення до адміністративного суду покладено висновок суду першої інстанції про те, що поважністю причин пропуску зазначеного строку є лише порушення Диканською селищною радою суб'єктивнтих прав, свобод та інтереси позивача.

В свою чергу, суд першої інстанції, зробивши висновок про порушення прав, свобод та інтересів позивача, не з'ясував поважність причин пропуску звернення з позовом до адміністративного суду, безпідставно поновивши зазначений строк, ухвала про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом не викладена окремим документом.

На переконання Диканської селищної ради позивач, не заперечуючи факт пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду, не довів поважність причин пропуску такого строку.

Також, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано (застосовано) положення п.8 ч. 2 ст.2 КАС України

Так, судом не прийнято до уваги ту обставину, що у спірних правовідносинах домінує саме публічно-правовий інтерес (прагнення забезпечити блага, які мають загальносуспільну вагу, тобто блага, що є важливими не лише для окремої особи, а для значної кількості людей - громади суспільства).

Прийняття рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради №196 від 17.10.2016 р. року "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення" без наявності обґрунтованого розрахунку виконавця послуг, було вимушеним кроком.

Зволікання у прийнятті цього рішення мало б негативні наслідки для громади Диканської селищної ради, пов'язані зі «зривом» опалювального періоду 2016-2017 років та залишення багатоквартирних будинків без централізованого опалення.

Крім того, наслідком визнання судом першої інстанції протиправним та нечинним вищезазначеного рішення буде заподіяння значної шкоди Диканському ККП порівняно з заподіяною (відвернутою) позивачу.

Відповідач звертає увагу на ту обставину, що на території Диканської селищної ради діє єдине комунальне підприємство, яке надає мешканцям громади, підприємствам, установам та організаціям необхідний обсяг житлово - комунальних послуг, обслуговує об'єкти соціальної сфери та вирішує інші важливі питання життєдіяльності громади.

Натомість, на переконання Диканської селищної ради, визнання протиправним та нечинним зазначеного оскаржуваного рішення виконавчого комітету неминуче призведе до неплатоспроможності (банкрутства) Диканського ККП та припинення його діяльності, оскільки останній буде позбавлений можливості стягнути заборгованість кінцевих споживачів за отриману ними послугу з централізованого опалення за фактичною її вартістю, а погасити її з інших джерел фінансування немає можливості.

Таким чином, збереження функціонування Диканського ККП на території Диканської селищної ради є пріоритетним громадським інтересом, який значно переважає (не є співрозмірним) інтересу позивача.

Третя особа - Диканський ККП у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з її доводами та вважає рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку Диканського ККП, суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині обґрунтування поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Також, суперечливим є визнання судом протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 р. № 196 «Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення». Аналіз постанови НКРЕКП від 09.06.2016 р. № 1101 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 31.03.2015 № 1117» є повністю недослідженим, необґрунтованим та невірним при ухваленні рішення судом в частині визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 № 196.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 р. - без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання, призначеного на 10.07.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач є наймачем (користувачем) квартири загальною площею 68,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

15 серпня 2003 року між ОСОБА_2, як споживачем, та Диканським ККП, як виконавцем, було укладено договір про надання населенню послуг з теплопостачання № 705, відповідно до якого виконавець зобов'язується надавати споживачеві та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування цими послугами на умовах цього договору /а.с. 54/.

03 серпня 2006 року виконавчим комітетом Диканської селищної ради прийнято рішення № 300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг", відповідно до якого визначено Диканський ККП виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з центрального постачання теплової енергії, з утримання будинків та прибудинкової території /а.с. 43/.

17 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Диканської селищної ради прийнято рішення №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення", відповідно до якого погоджено Диканському ККП тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні: тариф на теплову енергію - 947,50 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 913,25 грн/Гкал. (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 31,98 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,27 грн/Гкал (без ПДВ). Доручено Диканському ККП укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення. Диканському КПП щомісячно проводити розрахунок вартості послуги з централізованого опалення в залежності від використаної теплової енергії та опалювальної площі у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року (Правил надання послуг з централізованого опалення...) /а.с. 42/.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою щодо необґрунтованого (завищеного) розміру плати за послугу з централізованого опалення, встановленого споживачам з боку Диканського ККП.

За результатами розгляду заяви, розпорядженням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.04.2017 №01/37-р розпочато провадження у справі №01-07-50/33-2017 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканської селищної ради, передбаченого пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - заборонених згідно з статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Розпорядженням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.04.2017 №01/36-р розпочато провадження у справі №01-02-50/32-2017 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканського КПП, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до подання від 30.05.2017 №01/159-ПВ з попередніми висновками у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканської селищної ради /а.с. 58/, адміністративною колегією запропоновано прийняти рішення, яким:

1. Визнати бездіяльність Диканської селищної ради щодо не скасування рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006р. №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії, у відповідності до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 10.04.2014р. №1198-УІІ, зокрема, до статті 19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що створило умови для вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканського ККП.

2. Визнати дії Диканської селищної ради щодо прийняття виконавчим комітетом Диканської селищної ради рішення від 17.10.2016р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення", яким Диканський ККП зобов'язано здійснювати розрахунки за надану послугу з централізованого опалення із населенням з порушенням порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (із змінами), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що створило умови для вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканського ККП.

3. Диканській селищній раді припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначеного у п. 1 цього подання, шляхом скасування рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006р. №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії.

4. Диканській селищній раді припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначеного у п. 2 цього подання, шляхом скасування рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення".

На виконання подання Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2017 №01/159-ПВ виконавчим комітетом Диканської селищної ради прийнято рішення від 21.06.2017 №101 "Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради №196 від 17.10.2016" та від 21.06.2017 №100 "Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради №300 від 03.08.2006 в частині визначення Диканського комбінату комунальних підприємств виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії" /а.с. 40-41/.

Рішенням Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" від 27.06.2017 №01/56-рш (справа №01-02-50/32-2017) постановлено:

1. Визнати, що за результатами проведених досліджень за підсумками діяльності з жовтня 2016р. по квітень 2017р. Диканський ККП займає монопольне становище на ринку надання послуги з нарахування плати та приймання платежів за послугу з централізованого опалення в територіальних (географічних) межах смт. Диканька Полтавської області, в межах території, де розташована система централізованого опалення житлових будинків за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3, як такий, що не має жодного конкурента.

2. Визнати дії Диканського ККП щодо визначення розміру плати за послугу з централізованого опалення мешканцям багатоквартирних будинків смт. Диканька з порушенням порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 (із змінами), в опалювальний період з жовтня 2016 р. по квітень 2017 р., порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку надання послуги з нарахування плати та приймання платежів за послугу з централізованого опалення, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 цього рішення, накласти на Диканський ККП штраф у розмірі 10013 (десять тисяч тринадцять) гривень, що становить 589 (п'ятсот вісімдесят дев'ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4. Диканському ККП припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг.

Рішенням Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" від 27.06.2017 №01/55-рш (справа №01-07-50/33-2017) постановлено:

1. Визнати бездіяльність Диканської селищної ради щодо не скасування рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006р. №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії, у відповідності до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 10.04.2014р. №1198-УІІ, зокрема, до статті 19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що створило умови для вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканського ККП.

2. Визнати дії Диканської селищної ради щодо прийняття виконавчим комітетом Диканської селищної ради рішення від 17.10.2016р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення", яким Диканський ККП зобов'язано здійснювати розрахунки за надану послугу з централізованого опалення із населенням з порушенням порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (із змінами), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що створило умови для вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Диканського ККП.

3. Диканській селищній раді вжити заходів щодо забезпечення населення смт. Диканька послугою з централізованого опалення необхідного рівня та якості у відповідності до вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг.

Не погодившись з рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії з 26.04.2014 р. та рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення" з моменту його прийняття, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та нечинними рішень виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" та від 17.10.2016 р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення", суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірні нормативно-правові акти, з 26.04.2014 року відповідач діяв всупереч вимог ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що ані позивачем, ані відповідачем та третьою особою рішення суду в частині позовних вимог, які були залишені без задоволення, в апеляційному порядку оскаржена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг регулюється Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", Наказом Державного комітету України з питань комунального господарства від 25.04.2005 року № 60 "Про затвердження Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді".

Пунктом 4 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг з визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №60 від 25.04.2005 року затверджено Порядок визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці таких житлово-комунальних послуг: з управління будинком, спорудою або групою будинків; з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд, передбачених пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення /п. 1.1 Наказу №60/.

Поряд із зазначеним, норми діючого законодавства, а саме Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Наказ №60, не надають повноваження органам місцевого самоврядування з визначення інших, ніж передбачено п. 1.1 Наказу №60, виконавців послуг.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, визначення виконавців послуг з централізованого опалення виконавчим комітетом Диканської селищної ради здійснено відповідно до норм чинного законодавства, станом на 2006 рік.

З 2014 року відбулися зміни в діючому законодавстві, а саме в Законі України "Про житлово - комунальні послуги".

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яка набрала законної сили з 26 квітня 2014 року, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Таким чином, починаючи з 26 квітня 2014 року Диканський ККП вже не міг бути виконавцем послуг з централізованого опалення, так як не є теплопостачальною організацією і не має відповідної ліцензії.

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, що регулює відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що цим законодавством вже не передбачено такої житлово-комунальної послуги як "послуга з теплопостачання", а врегульовує відносини вже щодо отримання "послуги з централізованого опалення".

Відповідно до п. 1 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року /далі - Правила надання послуг з централізованого опалення/, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

В ході розгляду справи встановлено, що Диканським ККП, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства, не було укладено із ОСОБА_2, як власником квартири, на основі типового договору нового договору про надання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з централізованого опалення.

Диканським КПП в порушення вимог п. 1 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який є імперативною нормою, не було приведено до 01 січня 2006 року у відповідність з нормами цього Закону укладений між ним та ОСОБА_2 договір про надання населенню послуг з теплопостачання № 705 від 15.08.2003 року, а тому вказаний договір з 01 січня 2006 року втратив чинність.

Посилання на те, що вищевказаний договір є чинним, адже ОСОБА_2 не звертався з приводу переукладення цього договору, на його ім'я було відкрито абонентський рахунок, позивач отримував послугу з теплопостачання, періодично здійснював її оплату, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не споживач, а саме виконавець, яким є Диканський ККП, зобов'язаний був підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором, чого зроблено не було.

Наявність відкритого абонентського рахунку, отримання послуг з централізованого опалення, їхня оплата та відшкодування частини оплати державою не є свідченням чинності договору № 705 від 15.08.2003 року, а підтверджує лише фактичне існування певних зобов'язань між позивачем та Диканським ККП, які юридично залишаються неоформленими.

З наявних у матеріалах справи копій рішень виконавчого комітету Диканської селищної ради Полтавської області від 03.08.2006 року № 300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" та від 17.10.2016 року № 196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення" вбачається, що саме Диканський ККП було визначено виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії, зобов'язано саме це підприємство щомісячно проводити розрахунок вартості послуги з централізованого опалення для населення відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, та погоджено Диканському ККП тарифи на теплову енергію у розмірі 947,50 грн./Гкал (без ПДВ).

Таким чином, фактично виконавчим комітетом Диканської селищної ради Полтавської області було погоджено Диканському ККП тарифи на теплову енергію для потреб населення на рівні тарифів на теплову енергію, встановлених Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" Постановою НКРЕКП від 09.06.2016 року № 989 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Укртрансгаз".

Відповідно до п.п. 2, 4 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підпункту 2 пункту "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги в порядку і межах, визначених законом (крім тарифів на послуги з централізованого опалення, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг); визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" тарифи на теплову енергію встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, а саме з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно з п. 40 Правил надання послуг з централізованого опалення розмір щомісячної плати (П) за послугу з централізованого опалення для населення (фізичних осіб) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період протягом опалювального сезону у разі застосування одноставкового тарифу визначається виконавцем за формулою: П = ТО х S х Кi х (ni/nкi).

Постановою НКРЕКП від 09.06.2016 року № 1101 "Про внесення змін до Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171" /далі - Постанова НКРЕКП від 09.06.2016 року № 1101/ для ПАТ "Укртрансгаз", що введена в дію з 01.07.2016 року та є чинною на теперішній час, встановлено зокрема тариф на централізоване опалення саме для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у розмірі 44,93 грн. за 1 кв. м опалювальної площі за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість).

При цьому, аналіз вказаної постанови свідчить, що розмір плати встановлений безвідносно того, хто є власником будинку.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що визначення з 26.04.2014 року Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого опалення та погодження цьому підприємству тарифу на послугу з централізованого опалення мешканцям багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та зокрема ОСОБА_2, в опалювальний період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, згідно рішення відповідача від 17.10.2016 р. №196, було здійснено з порушенням вимог діючого законодавства.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обставини справи та вищезазначені висновки щодо протиправності процедури визначення Диканського ККП виконавцем послуг централізованого опалення та неправомірності визначеного тарифу і процедури нарахування плати підтверджені постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2018 року по справі № 529/1140/17, наданою позивачем до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В ході розгляду справи підтверджено, що вищезазначена постанова не надавалася до суду першої інстанції, оскільки була ухвалена вже після прийняття рішення суду першої інстанції, а отже її неподання обумовлено об'єктивними причинами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що приймаючи спірні нормативно-правові акти з 26.04.2014 року відповідач діяв всупереч вимог ст. 19 Конституції України, а тому наявні підстави для визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 03.08.2006 №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" у частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з центрального постачання теплової енергії, з 26 квітня 2014 року; визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 17.10.2016 №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення".

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем без поважних причин строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зауважує на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду позивач вважає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин діями відповідача щодо не скасування відповідачем з 26.04.2014 р. рішення від 03.08.2006р. за №300 "Про визначення виконавців послуг з надання житлово-комунальних послуг" в частині визначення Диканського ККП виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії та прийняття протиправного рішення від 17.10.2016 р. №196 "Про погодження Диканському ККП тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення".

Як зазначено в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та встановлено з пояснень позивача, ОСОБА_2, ознайомившись із рішеннями Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" від 27.06.2017 №01/55-рш (справа №01-07-50/33-2017) та від 27.06.2017 №01/56-рш (справа №01-02-50/32-2017), вважав, що дані рішення відповідача більше не мають юридичної сили, а тому не порушують його права, свободи та інтереси.

Позивач звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Диканський комбінат комунальних підприємств" про захист прав споживача з вимогою визнати нараховану йому заборгованість за надання послуги централізованого опалення протиправною, а також здійснити перерахунок вартості таких послуг за період 2016-2017 років.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 23.10.2017 р. у справі №529/611/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.12.2017 р., в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено /а.с. 21-28/.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, послався на те, що відповідні рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради, незважаючи на висновки Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, не вважаються визнаними у встановленому порядку незаконними з моменту їх прийняття. При цьому, суди позбавлені можливості здійснювати аналіз рішення селищної ради, оскільки рішення не є предметом спору у даній справі, позивачем не оскаржувалося, а Диканська селищна рада не є стороною по справі та залучена позивачем до участі в якості третьої особи.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати, чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

З огляду на викладене, враховуючи порушення Диканською селищною радою суб'єктивних прав, свобод та інтересів ОСОБА_2, судом першої інстанції правомірно поновлено строк на звернення до адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що оскаржувані рішення були визнані нечинними в процесі досудового врегулювання спору, в зв'язку з чим ОСОБА_2 обґрунтовано вважав, що вони більше не порушують його права, свободи та інтереси.

Протилежне було встановлено Апеляційним судом Полтавської області лише 04.12.2017 року, який висловив позицію, що для захисту порушених прав споживача ОСОБА_2 необхідно не лише визнання оскаржуваних рішень нечинними, а й визнання їх незаконними судом на час спірних правовідносин. Здійснити це можливо лише в рамках адміністративного судочинства.

Незважаючи на прийняття виконавчим комітетом Диканської селищної ради рішень від 21.06.2017 року №101 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради №196 від 17.10.2016 року» та від 21.06.2017 року №100 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради №300 від 03.08.2006 року», зазначені оскаржувані рішення не було визнано протиправними на час спірних правовідносин, що дало можливість Диканському ККП продовжити їх застосування для розрахунку завищеного розміру плати за централізоване опалення за період 2016-2017 років для ОСОБА_2 та інших споживачів.

В зв'язку з цим, як зазначає позивач, з метою захисту своїх законних прав та інтересів, він був змушений звернутися до адміністративного суду.

Обмеження щодо оскарження нормативно-правих актів, передбачені ч. 3 ст. 264 КАС України, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки оскаржувані рішення навіть після формального визнання їх такими, що втратили чинність, продовжили застосовуватися до врегулювання спірних правовідносин.

В свою чергу, позбавлення ОСОБА_2 можливості визнати оскаржувані рішення протиправними в судовому порядку унеможливить захист його прав споживача житлово-комунальної послуги централізованого опалення та порушить право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що строк звернення до суду, закріплений в нормах національного законодавства, не є абсолютним.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі ОСОБА_3 проти Туреччини слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам п. 7 ч. 5 ст. 243 КАС України ухвала про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом не викладена окремим документом, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Не викладення окремим документом ухвали про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом, в силу ч. 2 ст. 317 КАС України, не може впливати на правильність прийняття рішення по суті спору, та бути підставою для його скасування.

Питання про поновлення строку на звернення до суду розглянуто в ході розгляду справи та висвітлено в судовому рішенні.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства в частині зміни з власної ініціативи предмету позову, колегія суддів зауважує на таке.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем було заявлено вимогу про визнання протиправними, а також скасування з певного моменту оскаржуваних рішень.

Суд першої інстанції правомірно встановив обставини справи, визначивши оскаржувані рішення, як нормативно-правові акти, а тому відмовив позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині скасування оскаржуваних рішень.

В свою чергу, протиправність оскаржуваних рішень підтвердилася, а тому суд законно задовольнив позовні вимоги частково.

Водночас, норма п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України зобов'язує суд при задоволенні позову повністю або частково визнавати нормативно-правовий акт чи окремі його положення саме протиправним та нечинним.

Таким чином, зважаючи на принцип законності, рішення суду першої інстанції в частині формулювання резолютивної частини є вірним.

Також необґрунтованими та безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано норми п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки саме відповідач протиправними рішеннями спричинив порушення пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Внаслідок незаконного визначення Диканського ККП виконавцем житлово-комунальної послуги централізованого опалення та погодження тарифу у невідповідному розмірі споживачі житлово-комунальної послуги змушені оплачувати рахунки у значно завищеному розмірі.

В свою чергу, відмовитися від послуги централізованого опалення жителі не мали змоги, оскільки виконавчий комітет хоча й надав дозволи на влаштування індивідуального (автономного) опалення, проте відключення дозволив проводити лише у міжопалювальний період, що підтверджується відповідним витягом з рішення виконавчого комітету Диканської селищної ради від 25.11.2016 року № 223.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в апеляційній скарзі відповідач сам фактично визнає, що прийняв протиправні рішення, зазначаючи, що це «було вимушеним кроком».

Проте, ст. 19 Конституції України та інші акти законодавства не містять жодних виключень з правила, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання протиправним та нечинним оскаржуваного рішення виконавчого комітету неминуче призведе до неплатоспроможності (банкрутства) Диканського ККП та припинення його діяльності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених фактів відповідачем не надано.

Окрім того, дане підприємство вже не надає послуги централізованого опалення, що підтверджується листом від 31.08.2017 року № 242, а тому значення Диканського ККП для громади смт. Диканька перебільшено.

Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Диканської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 по справі № 816/2487/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П'янова
Судді І.С. Чалий Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 16.07.2018.