Справа № 185/515/16-а(2-а/185/5/17)
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 185/515/16-а (2-а/185/5/17)

провадження № К/9901/23886/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Гімона М. М., Гриціва М. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 185/515/16-а (2-а/185/5/17)

за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (у складі судді Палюх Т. Д.,) від 14 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Баранник Н. П., Малиш Н. І., Щербака А. А.,) від 18 січня 2018 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області по неврахуванню та невиплаті ОСОБА_2 компенсації за невчасно одержану пенсію за період з лютого 2010 року по листопад 2015 року з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення відповідно до ст. 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон - № 1058-IV), ст. 2 Закону від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон N 2050-III), ст. 625 Цивільного кодексу України;

- зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невчасно одержану пенсію за період з лютого 2010 року по листопад 2015 року з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону N 2050-III, ст. 625 Цивільного кодексу України;

- стягнути з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 заборгованість на 01 серпня 2017 року у розмірі 42 590,62 грн., що складається з: 40 919,99 грн. - заборгованість по виплаті компенсації за невчасно одержану пенсію з урахуванням встановленого індексу інфляції станом на 01 серпня 2017 року, 1670,63 грн. - 3 % річних за весь час прострочення станом на 01 серпня 2017 року;

- стягнути з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 1929 грн. (1378 грн. - за подання апеляційної скарги та 551 грн. - за звернення до суду з адміністративним позовом).

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що в порушення вимог ст. 46 Закону № 1058-IV та Закону N 2050-III відповідач при виплаті донарахованої суми пенсії не нарахував і не виплатив компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з лютого 2010 року по листопад 2015 року.

3. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та ухвалу ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

6. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 345 КАС України.

7. Станом на 18 липня 2018 року відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 08 лютого 2010 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.

9. Однак при призначенні позивачу пенсії відповідачем не було зараховано йому до загального трудового період проходження військової служби у Камчатській області з 10 листопада 1981 року по 17 липня 1989 року (7 років 8 місяців 7 днів) у кратному пільговому обчисленні. Вважаючи такі дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправними, позивач звернувся до суду.

10. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2011 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_2 при призначенні пенсії за віком на загальних підставах стаж проходження військової служби у Камчатській області з 10 листопада 1981 року по 17 липня 1989 року (7 років 8 місяців 7 днів) у кратному обчисленні один рік за півтори роки. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області перерахувати призначену ОСОБА_2 пенсію з урахуванням стажу проходження військової служби у Камчатській області з 10 листопада 1981 року по 17 липня 1989 року (7 років 8 місяців 7 днів) у кратному обчисленні один рік за півтори роки, починаючи з 08 лютого 2010 року.

11. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 серпня 2011 року скасував рішення суду першої інстанції та відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

12. Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2015 року вищевказану постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а постанову суду першої інстанції змінено в частині визначення кратності обчислення вислуги років ОСОБА_2 за період військової служби з 10 листопада 1981 року по 17 липня 1989 року, якою вважати один місяць служби за два місяці.

13. Позивач звернувся до відповідача з письмовим зверненням про виплату боргу з нарахуванням індексу інфляції та 3 % річних до часу виплати заборгованості.

14. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13 листопада 2015 року № Д1368-15 позивача повідомлено, що на виконання постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2011 року та постанови Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2015 року пенсійним органом було здійснено перерахунок пенсії з урахуванням стажу проходження військової служби з 10 листопада 1981 року по 17 липня 1989 року, (один місяць служби за два місяці). Доплата пенсії за рішенням суду нарахована на додаткову відомість жовтня 2015 року.

15. 24 лютого 2017 року позивачем до відповідача була повторно подана заява про виплату компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, проте відповідач відмовив йому в цьому, посилаючись на повне погашення заборгованості у грудні 2015 року.

16. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки виплати доходів на один і більше календарних місяців, які вже були нараховані.

18. Враховуючи те, що відповідно до копії протоколу від 12 листопада 2015 року, позивачу перераховано пенсію та виплачено заборгованість у сумі 49 798,87 грн. у грудні 2005 року, тобто за період та в розмірі, який не був нарахований відповідачем, а визначений судом. Зважаючи на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порушені права позивача було відновлено постановою адміністративного суду.

19. Посилання позивача на положення ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, судом першої інстанції визнано недоречними, оскільки спір щодо перерахунку пенсії був вирішений судом, і вказані норми до спірних правовідносин застосовуватися не можуть. Також визнано безпідставними посилання позивача на ст. 524, 533- 535, 625 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами у даній справі, є публічно-правовими, а тому не можуть вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувані у цій справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій суперечать правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-518а14) згідно якої, основною умовою для виплатити громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування (самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення).

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

22. Частиною 2 ст. 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

23. Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

24. Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

25. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

26. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

27. Відповідно до п. 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

28. За змістом п. 2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

29. У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

30. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

31. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

32. Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

33. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

34. Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

35. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

36. Отже, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій не врахували вимоги законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

37. За приписами п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

38. Водночас, первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача.

39. У зв'язку з цим, суди попередніх інстанцій мали встановити період, за який позивачу з вини відповідача не нараховано і не виплачено доходи, на які він мав право, на підставі п. 4 Порядку обчислити суму можливої компенсації, вирішити позовні вимоги з урахуванням встановленого КАС України строку звернення до суду.

40. Оскільки, суди обох інстанцій не встановили істотних обставин, які пов'язані з розглядом цієї справи, хоча вони мають суттєве значення для вирішення спору, без їх з'ясування неможливо перевірити обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо права на спірні виплати.

41. За змістом ч. 1 та 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

42. Без дослідження і з'ясування наведених вище обставин, прийняті у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими.

43. За ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

44. За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

45. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування та постановити рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

46. Оскільки Суд повертає справу для нового розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року скасувати та направити справу № 185/515/16-а (2-а/185/5/17) на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді М. М. Гімон

М. І. Гриців