Справа № 821/2089/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 р.м. ОдесаСправа № 821/2089/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Бойко А.В.

- Осіпов Ю.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта - ОСОБА_2 (довіреність від 09.01.2017 року)

представника відповідача - Сікорського Я.О. (довіреність від 20.12.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання постанови протиправною та її скасування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.05.2016 року ВП №48969491 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки державного виконавця про не виконання позивачем у добровільному порядку виконавчого документа є необґрунтованими та безпідставними. Позивач не повідомлявся про відкриття виконавчого провадження належним чином, у зв'язку із чим був позбавлений можливості виконати вимоги виконавця щодо самостійного погашення заборгованості у визначені строки. Зазначені обставини свідчать про те, що у державного виконавця не було достатніх підстав розпочинати примусове виконання виконавчого документа із стягненням відповідного збору з позивача.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.10.2015 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артеменком Т.В. на підставі заяви ПАТ «Банк Форум» відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №668/1487/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 11 616 853,53 грн. (а.с. 28).

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови ОСОБА_4 для добровільного виконання виконавчого документа наданий семиденний строк з моменту її винесення.

Разом з цим, боржника попереджено, що в разі не виконання в зазначений строк виконавчого документа, виконання проводитиметься в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат за організацію та проведення виконавчих дій.

Згідно поштового повідомлення, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена позивачу 19.10.2015 року, але не одержана боржником, про що на поштовому відправленні містяться відповідні відмітки (а.с. 59, 60).

З огляду на не виконання у визначений строк виконавчого документа, державним виконавцем 20.05.2016 року винесено постанову ВП №48969491 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у сумі 1 161 685,35 грн. (а.с. 30).

Не погоджуючись із стягненням виконавчого збору, посилаючись на його необґрунтованість і невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення державного виконавця.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв на підставі і у спосіб чинного законодавства, а отже оскаржуване рішення прийнято правомірно та підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 3 цієї статті Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За правилами ч. 1 ст. 28 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведених норм показав, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Разом з цим, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, і державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 32 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи і фактично не заперечується відповідачем, на момент спливу строку, наданого для добровільного виконання виконавчого документа, позивач не отримав відповідну постанову державного виконавця.

Не одержання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження мало місце і на момент вирішення державним виконавцем питання про стягнення виконавчого збору.

Водночас, не були реалізовані функції державного виконавця щодо звернення стягнення на майно та за рахунок заробітної плати боржника через відсутність у нього відповідного доходу.

Інші заходи примусового виконання виконавчого документа вчинені державним виконавцем після стягнення з боржника виконавчого збору.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що стягнення виконавчого збору з боржника відбулось без належної перевірки виконавцем забезпечення боржника можливістю виконати виконавчий документ в добровільному порядку та за відсутності фактичних заходів під час його примусового виконання.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами виконавчого провадження не підтверджено повідомлення позивача про надання строку для добровільного виконання виконавчого документа та вчинення виконавцем фактичних заходів, спрямованих на виконання виконавчого документа в примусовому порядку, колегія суддів вважає, що стягнення виконавчого збору відбулось без достатніх підстав, необґрунтовано, що є безумовними обставинами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання постанови протиправною та її скасування задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.05.2016 року ВП №48969491 про стягнення виконавчого збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Бойко

Ю.В. Осіпов