Справа № 826/25712/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2018 року № 826/25712/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа проТериторіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, Міністерства фінансів України, Апеляційного суду міста Києва Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві (далі по тексту - відповідач-1), Міністерства фінансів України (далі по тексту - відповідач-2) та Апеляційного суду міста Києва (далі по тексту - відповідач-3) з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання незаконною бездіяльність всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу позивача за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. включно, відповідно до статті 114 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29.03.2015р. по день прийняття судового рішення включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов'язання Апеляційний суд міста Києва здійснити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. включно, відповідно до статті 114 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29.03.2015р. по день прийняття судового рішення включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу;

- зобов'язання Міністерство фінансів України, Територіальне управління Державної судової адміністрації в місті Києві та Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві профінансувати вказані витрати на виплату заборгованості.

Ухвалою суду від 25.11.2015р. (суддя Нагорянський С.І.) відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Ухвалою суду від 04.03.2016р. справу №826/25712/15 прийнято до провадження судді Арсірія Р.О.

Ухвалою суду від 06.11.2017р. справу №826/25712/15 прийнято до провадження судді Амельохіна В.В. на підставі розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017р. №7539 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у спірний період був працівником апарату суду, працював на посаді помічника судді Апеляційного суду міста Києва. У зв'язку із внесеними до законодавства України змінами, відповідно до ч. 2 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивач мав отримувати заробітну плату, виходячи із посадового окладу, який обчислювався як 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду із застосуванням коефіцієнту 1,3. Разом з тим, відповідачі нараховували позивачу та виплачували заробітну плату за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. в меншому розмірі, що не відповідає ч. 2 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідачі проти позову заперечували, посилалися на те, що не мали повноважень здійснювати видатки, які не були закладені у Державному бюджеті України на відповідний рік, а виплатили заробітну плату в межах затвердженого фонду оплати праці відповідно до Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратур, судів та інших органів», тому просили суд у позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

ОСОБА_1 з 10 грудня 2013 року по теперішній час працює в Апеляційному суді міста Києва, з 10.12.2013р. по 22.09.2014р. на посаді консультанта відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва; з 22.09.2014р. переведений на посаду помічника судді відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ, має 11 ранг державного службовця.

Згідно з розрахунковими листками та штатними розписами Апеляційного суду міста Києва посадовий оклад позивача складав 1 218,00 грн., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії.

Позивач вважає протиправною поведінку відповідачів, оскільки відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та Закону України "Про судоустрій та статус суддів" оклад позивача, як працівника апарату суду, починаючи з 26 жовтня 2014 року повинен становити 30% від окладу судді місцевого суду з застосуванням коефіцієнту 1,3, проте на вказану дату посадовий оклад не був змінений та становив 1 218,00 грн., як і не змінились відповідні нарахування.

Відповідачі в у письмових запереченнях проти позову вказали на відсутність повноважень щодо здійснення перерахунку посадових окладів без відповідного правового врегулювання та збільшення видатків з Державного бюджету України та зазначили про правомірність нарахування заробітної плати позивачу, з урахуванням розмірів посадових окладів, передбачених додатком 45 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268, затвердженими у встановленому порядку штатними розписами, та у межах фонду заробітної плати, затвердженого у кошторисах за відповідні роки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, звертає увагу на наступне.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі по тексту - Закон №1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VI.

З 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VІІІ (далі по тексту - Закон №192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192 Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини тринадцятої розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" Кабінет Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього закону, мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим законом, у тому числі з метою забезпечень збільшення видатків Державного бюджету України на оплату у розмірі, не меншому ніж передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення частини першої штаті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Частиною п'ятою статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів

Законом України "Про забезпечення права па справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України "Про державну службу", згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці", яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Враховуючи, що вказані видатки не передбачені у Державному бюджеті на 2015 рік, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, діючим законодавством закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до п'ятої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду.

Разом з тим, розпорядники (одержувачі) коштів Державного бюджету України реалізують будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет.

Суд встановив, що у період з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" не вносились, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" видатки на реалізацію згадуваних статей Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачались.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі не наділені повноваженнями самостійно, без відповідного правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та нарахованих на нього виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року №820/4648/15 та від 13 липня 2016 року №818/3372/15, №820/4653/15, відповідно.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо правомірності поведінки Апеляційного суду міста Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві та Міністерства юстиції України в частині виплати позивачу заробітної плати в межах видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін