Справа № 826/15553/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2018 року № 826/15553/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевченко Н.М.,

суддів - Бояринцевої М.А., Літвінової А.В.

за участі секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, третя особа: Пенсійний фонд України про зобов'язання вчинити дії,

за участі учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1 - Божка В.Г.,

представника відповідача 2 - Березолової Т.М.,

представника третьої особи - Карпіленко Н.В.,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 1, КМУ), Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач 2, ГПУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України негайно забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо матеріального забезпечення прокурорів та пенсіонерів прокуратури, в тому числі привести у відповідність посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та видавати довідки про розмір заробітної плати та її складові працівників прокуратури для будь-яких цілей, в тому числі для перерахунку пенсій;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України негайно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом, в тому числі приведення нормативно-правових актів Пенсійного фонду України задля виконання ним Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014, під час перерахування і виплати призначених за Законом України «Про прокуратуру» пенсій, враховуючи судові рішення по конкретним пенсійним справам, та подальшого проведення перерахунку та виплат пенсій у зв'язку зі змінами мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в автоматичному режимі;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України привести у відповідність посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та негайно встановити розмір заробітних плат і пенсій прокурорам на підставі окладів та доплат, встановлених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року з 01.01.2017 із розрахунку від посадового окладу прокурора місцевої прокуратури в сумі 19 200,00 грн. (за текстом уточненої позовної заяви та уточнених позовних вимог до Генеральної прокуратури України).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що, на його думку, Кабінетом Міністрів України та Генеральною прокуратурою України не виконуються вимоги Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурорів та інших працівників органів прокуратури, крім того, вказує на невжиття відповідачами заходів необхідних для приведення посад прокурорів, передбачених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року, у відповідність з посадами прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на позов, вказавши, що позивачем не надано належних доводів бездіяльності відповідача щодо не приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність до Закону України «Про прокуратуру» в частині перерахунку пенсій та заробітних плат.

У свою чергу, представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримала, просила суд відмовити в їх задоволенні, крім того, надала суду відзив на позов, я кому зазначено про те, що забезпечення приведення нормативно-правових актів Уряду у відповідності із чинним законодавством України не належить до компетенції органів прокуратури.

Представник третьої особи у судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю. Крім того, на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких Пенсійний фонд України зазначив, що згідно частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. З аналізу законодавчих положень убачається, що станом на момент призначення позивачу пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія, згідно із Законом України «Про прокуратуру», на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Разом із тим, станом на момент звернення позивача до суду питання такого перерахунку чинним законодавством не врегульовано, в той час як передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та третьої особи, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач з 30.12.2003 є пенсіонером органів прокуратури та отримує пенсію за вислугу років, обчислену та призначену згідно з Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції від 09.08.2003.

14.10.2014 Верховною Радою України прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VI, який опубліковано в офіційному виданні «Голос України» 25.10.2014, а набрав чинності з 15 липня 2015 року.

При цьому, вважаючи, що Кабінетом Міністрів України та Генеральною прокуратурою України не виконано вимоги Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурорів та інших

працівників органів прокуратури та не вжито заходів необхідних для приведення посад прокурорів, передбачених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року у відповідність з посадами прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Генеральної прокуратури України забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо матеріального забезпечення прокурорів та пенсіонерів прокуратури, в тому числі привести у відповідність посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та видавати довідки про розмір заробітної плати та її складові працівників прокуратури для будь-яких цілей, в тому числі для перерахунку пенсій, суд зазначає наступне.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає права, принципи, підстави, механізм та умови призначення, перерахунку і виплати пенсії за вислугу років працівникам органів прокуратури був і є Закон України «Про прокуратуру»: до 15 липня 2015 року - Закон України № 1789-ХІІ, з цієї дати - Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі по тексту - Закон України №1697-VІІ).

У статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, за якою позивачу у цій справі призначено пенсію, було визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята вказаної вище статті у редакції, чинній до 15 липня 2015 року передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята цієї статті).

15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (крім окремих статей) визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України №1697-VII.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача з даним позовом, Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було, що в кінцевому випадку призвело до виникнення даного спору.

Так, питання оплати праці прокурорів врегульовано ст. 81 Закону України №1697-VII, частиною дев'ятою якої передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення окремих законів України, зокрема, ст. 81, ч.ч. 16, 17, 18, ст. 86, п.п. 13, 14 Перехідних положень Закону України №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Наразі схеми посадових окладів працівників органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановами Уряду від 30.09.2015 №763 та від 30.08.2017 №657), які включають найменування посади і місячний посадовий оклад за посадою.

Відповідно до ст. 4 Закону України №1697-VII організація та діяльність органів прокуратури визначаються Конституцією України, цим та іншими Законами України.

Таким чином, зазначені норми Бюджетного кодексу України допускають можливість правового регулювання питання оплати праці, в тому числі прокурорів, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відносно зобов'язання відповідача 2 видати довідки про розмір заробітної плати та її складові працівників прокуратури для будь-яких цілей, в тому числі для перерахунку пенсій, суд звертає увагу, що 03.12.2003 Міністерство праці та соціальної політики України та Головне управління державної служби України прийняли наказ №319/144 «Про затвердження Порядку видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2003 року за № 1134/8455), у якому, серед іншого, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей (далі - порядок № 319/144).

19.07.2010 Міністерство праці та соціальної політики України прийняло наказ № 195 «Про затвердження Порядку видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов'язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв'язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2010 року за № 675/17970). Пунктом 3 цього Порядку визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв'язку з виходом на пенсію, відсутня в схемах посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов'язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 порядку № 319/144.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1 затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193).

Так, на час звернення позивача з вказаною вище вимогою до суду про надання довідки частини тринадцята та вісімнадцята статті 501 Закону України №1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність.

Вказані норми матеріального права вже були проаналізовані Верховним Судом, зокрема, у справі № 674/900/16-а та щодо пенсійного забезпечення прокурорсько-слідчих працівників у постанові від 20.02.2018 викладено правову позицію про те, що з 01 січня 2015 року - дня набрання чинності Законом № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 501 Закону №1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», а в подальшому у зв'язку із набранням чинності 15.07.2015 Закону України № 1697-VІІ, який містить аналогічну норму, Урядом не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт, позаяк і не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, тому пенсії, призначені за статтею 501 Закону України № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 №15-2 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1» з пункту 1 цієї постанови виключені абзаци третій, четвертий. Зокрема, виключений абзац про довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Згідно з наказом Міністерства соціальної політики України, Національного агентства України з питань державної служби від 23.03.2017 № 454/64 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 № 767/30635) наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Державної служби України від 03.12.2003 №319/144 визнаний таким, що втратив чинність. Наказ набув чинності з 21.07.2017.

Згідно з пунктом 19 розділу І Закону України №2148-VIII пункт13 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладений у редакції, за якою у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 101 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Повертаючись до суті заявленої вимоги, можна підсумувати, що на час звернення позивача з вимогою про надання довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі працюючого працівника органів прокуратури, який обіймає посаду подібну до тої, що обіймав позивач, для здійснення перерахунку пенсії на підставі Закону України № 1789-ХІІ, нормативного акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб'єкта її видачі, немає.

Відсутність цього акта зумовлена тим, що на рівні закону не передбачено (не врегульовано) можливості, умов і порядку перерахунку пенсії за вислугу років для непрацюючих пенсіонерів органів прокуратури, для досягнення мети якої й існує потреба у довідці з відомостями про заробітну плату.

Отже, оскільки на час виникнення спірних правовідносин не прийнято і не діють нормативно-правові акти, що регламентують умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, вимоги позивача зобов'язати видати вказану довідку є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, аналізуючи все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога щодо зобов'язання Генеральну прокуратуру України забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та видавати довідки про розмір заробітної плати та її складі працівників прокуратури для перерахунку пенсій є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1, заявлених до Кабінету Міністрів України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини третьої статті 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відповідно до статті 113 Конституції України, статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, діяльність якого, зокрема, спрямовується на забезпечення інтересів українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно з частиною другої указаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачається, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 49 Закону України «Про Кабінет міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів Каїни з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Частина третя статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, процедурні питання його діяльності.

Регламент Кабінету Міністрів України затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 р. № 950 (надалі - Регламент), главою 2 якого визначається процедура підготовки акта Кабінету Міністрів України.

Так, згідно пункту 1 параграфу 32 глави 2 Регламенту проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Відповідно до параграфу 44 Регламенту розробник подає Мін'юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями).

Відповідно до частин другої, третьої статті 50 Закону України «Про Кабінет міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 Закону.

Відповідно до положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України до основних завдань якого віднесено, зокрема, здійснення контролю за діяльністю Пенсійного фонду України з ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, здійснення державного регулювання та нагляд за дотриманням закону щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, на виконання зазначених повноважень Міністерством соціальної політики України відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» було розроблено проект постанови «Про затвердження Порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури».

За результатами правової експертизи проекту оскаржуваної постанови Міністерством юстиції України складено висновок від 09.12.2016, відповідно до якого проект постанови відповідає Конституції України, а також актам законодавства, що мають вищу юридичну силу та узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

Пунктом 5 параграфу 33 Регламенту встановлено, що проект акта Уряду підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами.

Також, відповідно до норм Регламенту якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акту Кабінету Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою. Інші органи виконавчої влади, що відповідно до компетенції беруть участь у розробленні проекту акту або його погодженні, є заінтересованими органами.

Як убачається із довідки про погодження проекту постанови, проект погоджено із Міністерством фінансів України, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Пенсійним фондом України, Спільним представницьким органом сторони роботодавців на національному рівні, Спільним представницьким органом репрезентативних всеукраїнських об'єднань професійних спілок на національному рівні, Генеральною прокуратурою України, за результатами яких було висловлено ряд зауважень до проекту постанови.

Водночас, листами, зокрема, Міністерства фінансів України від 06.10.2017 №31-09030-12-5/28175, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України листом від 06.10.2016 №3641-03/32095-03, Пенсійного фонду України листом від 30.09.2016 №30214/07-20 не погоджено зазначений проект постанови та висловлено зауваження, зокрема, щодо того, що за розрахунками Мінсоцполітики, реалізація проекту постанови потребуватиме додаткових видатків із державного бюджету, які в бюджеті Пенсійного фонду не передбачені.

При цьому, у порушення вимог параграфу 34 Регламенту Кабінету Міністрів України та Методики проведення фінансово-економічних розрахунків, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 21.03.2008 №428, до проекту не подано відповідних обґрунтувань та розрахунків із визначенням джерел покриття додаткових витрат.

Зважаючи на наявність протягом останніх років дефіциту бюджету Пенсійного фонду України, видатки на реалізацію проекту акта стануть додатковими навантаженням на Державний бюджет України.

Крім того, Законом України від 02.03.2015 №213-213-VІІІ «Про внесення змін до їх законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних законів, у тому числі відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Також, питання відновлення права на виплату пенсії окремим категоріям працюючих пенсіонерів необхідно розглядати комплексно, враховуючи принцип рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виходячи з фінансових можливостей державного бюджету.

Відповідно до норм Регламенту Кабінету Міністрів України проект акта Кабінету Міністрів України підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку. У разі не погодження проекту акта зазначеними органами, проект акта не розглядається на засіданні Кабінету Міністрів України.

Таким чином не погодження проекту нормативно-правового акту в даному випадку з Міністерством фінансів України та Мінекономрозвитку унеможливлює подання його на розгляд Кабінету Міністрів України.

При цьому, слід також зазначити про те, що вищевказаний Регламент не встановлює жодних часових рамок для погодження проекту акта Уряду усіма заінтересованими органами.

Стосовно бездіяльності Кабінету Міністрів України, на думку позивача, в частині не приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність до Закону України «Про прокуратуру» в частині перерахунку заробітних плат слід зазначити наступне.

15.07.2015 набрала чинності ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої оклад прокурора встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно.

Так, позивач у своєму позові вказує на те, що Кабінет Міністрів України всупереч Перехідним положенням Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року не привів свої нормативно-правові акти (Додоток 2 Постанови №505) у відповідність до частин 3-5 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», якими встановлюється оклад у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно.

Урядом було прийнято ряд постанов, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Так, зокрема, це постанова від 30.09.2016 №763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505».

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505» внесено зміни до Постанови №505 в частині, що стосується редакції Додатку 2 (схема посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур).

Відповідно до Пояснювальної записки до проекту Постанови №763, проект акта розроблено на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №30548/1/1-15 до листа Генеральної прокуратури від 17.07.2015 №18-1602/1вих-15 та вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII з урахуванням вимог пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (у частині повноважень Уряду щодо встановлення у 2015 році розмірів і порядку виплати заробітної плати).

Згідно з абз. 2 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Пояснювальна записка до проекту зазначеної постанови передбачає, що запропонованим проектом пропонується, зокрема, підвищити розміри посадових окладів працівників органів та надбавки до посадових окладів працівників органів прокуратури за класні чини, а також визначити умови та розміри оплати праці Генерального прокурора, його заступників та інших працівників органів прокуратури у одному нормативно-правовому акті - постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», а також пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Верховна Рада України фактично надала Уряду повноваження щодо встановлення порядку та розмірів соціальних виплат, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що положення визначені Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мають на меті надання можливості Кабінету Міністрів України регулювати своєю постановою виплати, розмір яких не зафіксований в Законі, наприклад, розмір преміальних винагород, надбавок за особливо важливі роботи, тощо, не надаючи при цьому права на зменшення, передбачених Законом виплат.

Так, статтею 95 Конституції України встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України.

Згідно із частиною дев'ятою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам також затверджується Кабінетом Міністрів України (абз. 2 ти сьомої ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюється виключно цим кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншими нормативно-правовими актами бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідно норми цього Кодексу. Виключно законами про державний бюджет України визнаються надходження та видатки Державного бюджету України.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2015 зазначив, що держава вправі зменшити соціальні виплати у зв'язку із фінансовими труднощами, з якими вона зіткнулася. Держава має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між соціальними правами та економічною політикою.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першої статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи викладене, під час розгляду справи судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущеної, на його думку, бездіяльності зі сторони Кабінету Міністрів України, а, отже, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 72 - 77, 241 - 246, 250, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, третя особа: Пенсійний фонд України про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Головуючий суддя Н.М. Шевченко

Судді: М.А. Бояринцева

А.В. Літвінова

Повний текст рішення складено 17.07.2018