Справа № 826/9607/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9607/16 Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишина О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участі:

представника позивача: - Осикіна В.О.,

представника відповідача: - Обушевської З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.06.2016 № в частині нарахування пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 465 542,72 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.06.2016 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні податкового повідомлення - рішення від 02.06.2016 року № , за порушення позивачем ст.. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Головним управлінням ДФС у м. Києві протиправно не взято до уваги міжнародну товарно - транспортну накладну (CMR), що підтверджує імпорт товарів у межах строків, встановлених ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону; крім того, у відповідача відсутні повноваження щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Декрету №15-93, що підтверджується практикою Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 08.06.2015 р. №01/TDAT-LLC/2015, від 08.07.2015 р. №GR/UA, згідно з повідомленнями ПАТ «ВіЕсБанк» від 05.10.2015 р. №09-3/21352 (вх. ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.10.2015 р. №45158/10), від 03.03.2016 р. №09-3/3653 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 04.04.2016 р. №13148/10), результати якої оформлено актом від 20.05.2016 р. №395/26-15-14-06-04/38804781.

У висновках до вказаного акту перевірки контролюючим органом зазначено про наступні порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс»:

- ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасне надходження товару на суму 86 410,80 дол. США (екв. 1 987 214,14 грн.) за контрактом від 08.06.2015 р. №01/TDAT-LLC/2015 та несвоєчасне повернення валютних коштів у сумі 250,00 дол. США (екв. 6 363,04 грн.) за контрактом від 08.07.2015 р. №GR/UA;

- ч. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (зі змінами та доповненнями), а саме: порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01.10.2015 р., 01.04.2016 р.

На підставі викладеного, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 02.06.2016 року:

- №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» нараховано штрафні санкції за порушення валютного законодавства у розмірі 340,00 грн., з огляду на встановлене порушення п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»;

- №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» нараховано пеню за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 467 238,03 грн.

При цьому, згідно з наявною у матеріалах справи копією розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності, розмір нарахованої пені за контрактом від 08.06.2015 р. №01/TDAT-LLC/2015 становить 465 542,72 грн., а за контрактом від 08.07.2015 р. №GR/UA - 1 695,31 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення в оскаржуваній частині протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При цьому, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що у силу положень Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Національний банк України наділений повноваженнями на запровадження інших, відмінних від тих, що встановлені даним Законом, строків для здійснення розрахунків в іноземній валюті. Відтак, суд одразу звертає увагу, що вказані повноваження Національного банку України не суперечать положенням Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а тому не звужують в цій частині прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно з п. 1 постанов Правління Національного банку України від 03.06.2015 р. №354, від 03.09.2015 р. №581, від 04.12.2015 р. №863, передбачені в ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», розрахунки здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновок про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження товару на суму 86 410,80 дол. США (екв. 1 987 214,14 грн.) за контрактом від 08.06.2015 №01/TDAT-LLC/2015 та несвоєчасного повернення валютних коштів у сумі 250,00 дол. США (екв. 6 363,04 грн.) за контрактом від 08.07.2015 №GR/UA. При цьому, слід зазначити, що у межах даної адміністративної справи, виходячи із заявленого предмету та підстав позову, позивачем оскаржується нарахування пені лише в частині контракту від 08.06.2015 №01/TDAT-LLC/2015, тобто на суму пені 465 542,72 грн.

Згідно з додатком 2 до акту перевірки, копія якого наявна у матеріалах справи, розрахунки за контрактом від 08.06.2015 р. №01/TDAT-LLC/2015 здійснювались на підставі платіжних доручень від 18.06.2015 р. на суму 914 783,92 грн. та від 23.07.2015 р. на суму 972 009,17 грн., що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи. Натомість, граничним терміном надходження товару, згідно з додатком 2 до акту перевірки, зазначено 16.09.2015 р. та 21.10.2015 р. відповідно.

За висновками перевіряючих, вказаний товар за контрактом від 08.06.2015 р. №01/TDAT-LLC/2015 надійшов з порушенням строків, встановлених у ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: 24.12.2015 року, що підтверджується вантажно-митною декларацією за №100270002/2015/263813.

Позивач, з доводами якого погодився і суд першої інстанції, вважає вказаний висновок контролюючого органу протиправним, з огляду на те, що товар, отриманий від нерезидента за контрактом від 08.06.2015 року №01/TDAT-LLC/2015, був розміщений під митним контролем на території України у строки, встановлені положеннями Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що підтверджується відповідною міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR), згідно з відміткою 03.08.2015 року. Факт складання вантажно-митної декларації лише 24.12.2015 року пов'язано з вилученням Київською міською митницею ДФС на склад митного органу ввезеного на територію України імпортного товару, що стало окремим предметом оскарження.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача та висновок суду першої інстанції необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Лакі Натс» було укладено імпортний контракт від 08.06.2015 року № 01/TDAT-LLC/2015 з «Thanh Dar Nguyen Gia Co., LTD» (В'єтнам) з купівлі горіхів кеш'ю.

На виконання контракту від 08.06.2015 року № 01/TDAT-LLC/2015 ТОВ «Лакі Натс», відповідно до банківських виписок наведених в додатку 2 до акта перевірки, перераховано валютні кошти «Thanh Dar Nguyen Gia Co., LTD» на загальну суму 86 410,80 дол.США (еквівалент 1 886 793,08 грн.), граничний термін отримання товару - наведено в додатку 2 до акта перевірки.

Товар від «Thanh Dat Nguyen Gia Co., LTD» (В'єтнам) згідно митних декларацій надійшов на адресу ТОВ «Лакі Натс» в сумі 86 410,80 дол. США (екв. 1 987 214,14 грн.), з порушенням строків розрахунків, визначених ст.. 2 Закону України від 23.09.1994 р. «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями.

Інформація щодо імпортного контракту (№ та дата контракту, нерезидент, країна, перерахування валютних коштів, надходження товару та аналіз взаєморозрахунків, граничний термін надходження товару на територію України) наведено у додатку 2 до акту, кількість днів порушення наведено в додатку 3 до акта.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР «Про порядок розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями), імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно Постанов Правління Національного банку України від 03.06.2015 р. № 354, від 04.12.2015 року № 863 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»,

здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на подовження

рахунків за контрактом від 08.06.2015 року № 01/TDAT-LLC/2015 до перевірки та до суду не подавався.

Міжнародна товарно - транспортна накладна, на яку посилається позивач, не може братися судом до уваги, так як є неналежним доказом перетину товару через кордон, в даному документі не зазначено даних щодо контракту, за умовою якого перевозиться товар.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 та 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс - мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс - мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Тоpгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Тобто в розумінні вище наведених законодавчих актів основним фактором застосування поняття - форс-мажорні обставини, може розглядатись тільки показник територіальності їх виникнення, що в подальшому виливає на терміни розрахунків.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З урахуванням того факту, що позивачем ані до перевірки, ані до суду вищевказаних документів надано не було, колегія суддів вважає правомірним висновок контролюючого органу щодо порушення ТОВ «Лаккі Натс» вимог ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Разом з тим, колегія суддів вважає правомірним доводи позивача та висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування податкового повідомлення - рішення № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» нараховано штрафні санкції за порушення валютного законодавства у розмірі 340,00 грн., з огляду на встановлене порушення п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», з урахуванням наступного.

Приписами ч. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 26.11.2015 р. №15-93 (надалі - Декрет №15-93) встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

До резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України (абз. 8 ч. 2 ст. 16 Декрету №15-93).

При цьому, ст. 16 Декрету №15-93 встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Положення Указу Президента України від 27.06.1999 р. №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету №15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 р. №2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим п. 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Ураховуючи відсутність визначення повноважень податкових органів щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Декрету №15-93, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві діяло з перевищенням наданих йому повноважень.

Слід зазначити, що таке застосування ст. 16 Декрету №15-93 відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 07.02.2012 року у справі за позовом ТОВ «Крим Інтеройл» до ДПІ в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального права, проте рішення прийнято із невірним застосуванням способу захисту такого порушеного права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року - скасувати в частині та прийняти в цій частині нову постанову.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року - скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.06.2016 № в частині нарахування пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 465 542,72 грн. та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Лакі Натс» - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Повний текст виготовлено 17 липня 2018 року.