Справа № 280/1130/16-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року

Київ

справа №280/1130/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18209/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року (суддя - Василенко Р.О.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року (головуючий суддя - Охрімчук І.Г., судді - Капустинський М.М., Моніч Б.С.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Голови Коростишівської районної державної адміністрації - начальника штабу цивільного захисту Коростишівського району Купрійчука Василя Михайловича

про визнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом до голови Коростишівської районної державної адміністрації - начальника штабу цивільного захисту Коростишівського району Купрійчука Василя Михайловича, в якому просив суд:

1.1. - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання Кодексу цивільного захисту України про відповідальність відповідача, як посадової особи, за дотримання вимог законодавства з питань цивільного захисту;

1.2. - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання Закону України «Про звернення громадян» щодо особистої участі позивача в обстеженні-перевірці та розгляді його звернення від 05.07.2016р., надання позивачеві для ознайомлення матеріалів перевірки за зверненням позивача;

1.3. - визнати протиправною дію щодо надсилання листа від 25.07.2016р. №В329/20 із неправдивою інформацією у відповідь на звернення від 05.07.2016р.;

1.4. - визнати протиправними дії щодо приховування від позивача матеріалів перевірки за зверненням позивача від 05.07.2016р. і відповіддю на нього відповідача від 25.07.2016р.;

1.5. - визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття особисто від позивача звернення від 10.08.2016р.;

1.6. - визнати протиправними дії щодо приниження честі і гідності позивача 10 серпня 2016р. при спробі вручити особисто звернення відповідачу;

1.7. - зобов'язати відповідача вчинити дії щодо проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов розміщення і проживання позивача у номері АДРЕСА_1 санаторію «ІНФОРМАЦІЯ_1» із розміщенням речей позивача у котельній цього корпусу; - зобов'язати надати позивачу матеріали перевірки за зверненням від 05.08.2016р. і відповіддю на нього відповідача від 25.07.2016р.;

1.8. - зобов'язати відповідача особисто вчинити певні дії для приведення умов проживання і життєзабезпечення позивача та розміщення речей позивача відповідно до встановлених вимог законодавства України;

1.9. - визнати нанесення шкоди та стягнути 3000 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров'ю, одну мінімальну заробітну плату в сумі 1378 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. шкоди завданої немайновим правам позивача;

1.10. - зобов'язати принести офіційні вибачення за невиконання Кодексу цивільного захисту України, приниження його честі та гідності.

2. Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 посилався на те, що він є особою переміщеною з тимчасово окупованої території України і тимчасово проживає в санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» в м. Коростишеві по АДРЕСА_1 та у зв'язку із неякісним наданням послуг щодо умов проживання він 05.07.2016р. звернувся до відповідача із заявою про проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання його номера АДРЕСА_1 та котельної. Просив провести таке обстеження за його участю, однак листом від 25.07.2016 його повідомили, що проведене обстеження умов проживання працівниками управління праці та соціального захисту населення спільно з начальником відділу житлово-комунального господарства та цивільного захисту населення. 10.08.2016р. року він звернувся до відповідача та просив ознайомити його з матеріалами перевірки за його заявою, однак йому відмовили. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання обов'язків, що покладені на нього законодавством з питань цивільного захисту і така бездіяльність відповідача завдала шкоди здоров'ю позивача, розмір якої оцінює в 3000 грн., а також завдана матеріальна шкода, яку оцінює в 1378грн., завдана шкода немайновим особистим правам позивача в розмірі 10000грн., так як він втратив можливість приймати участь у міжнародних виставках в Україні та змушений їх шукати за кордоном.

3. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року відмовлено позивачу в задоволенні заяви про відвід головуючого по справі судді Василенка Р.О.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність голови Коростишівської райдержадміністрації Купрійчука В.М. щодо не організації проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання ОСОБА_2, зобов'язано голову Коростишівської райдержадміністрації Купрійчука В.М. організувати проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання ОСОБА_2, згідно його заяви від 05.07.2016р. В решті вимог позову ОСОБА_2 до голови Коростишівської райдержадміністрації - начальника штабу цивільного захисту Коростишівського району Купрійчука Василя Михайловича про визнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування шкоди - відмовлено за безпідставністю.

5. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що у зверненні від 05.07.2016р. позивач просив провести обстеження саме санітарно-гігієнічних умов проживання його номера 22 корпусу 3 та котельної, а не матеріально-побутових умов сім'ї, що має різне правове значення та порядок проведення, залучення відповідних спеціалістів, тощо. Таким чином, звернення позивача від 05.07.2016р. відповідачем не вирішене, проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання позивача не організоване. У відповідності до пунктів 10, 18 ч.1 ст.19 Кодексу цивільного захисту України до повноважень місцевих державних адміністрацій належить організація та здійснення евакуації населення, майна у безпечні райони, їх розміщення, створення служб медицини катастроф, необхідних для надання екстреної медичної допомоги та життєзабезпечення населення; організація та забезпечення життєдіяльності постраждалих від надзвичайних ситуацій, а також під час ведення воєнних (бойових) дій або внаслідок таких дій, а як встановлено в ході розгляду справи, то відповідачем не забезпечено проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання позивача, що пов'язане із забезпеченням життєдіяльності останнього та який є особою переміщеною з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. Вимоги позивача в частині відшкодування шкоди задоволенню не підлягають, оскільки відсутні будь-яки докази завдання шкоди здоров'ю позивача, матеріальної та моральної шкоди. Також, вимоги позивача щодо приховування матеріалів перевірки, ненадання для ознайомлення, надання неправдивої інформації задоволенню не підлягають, оскільки з проведеним обстеженням позивача ознайомили, надали письмову відповідь та відповідний акт. Вимоги в частині принесення вибачення за невиконання Кодексу цивільного захисту України задоволенню також не підлягають, оскільки такого способу захисту не передбачено вищевказаним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

7. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

8. Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновками суду першої інстанції. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належних доказів про спричинення бездіяльністю чи неналежними діями відповідача моральної шкоди, а тому задоволенню вказані вимоги не підлягають. Невчасне надання відповіді на запитувану інформацію не призвело для зміни матеріального становища позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

9. ОСОБА_2 (далі - скаржник) у лютому 2018 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду с з касаційною скаргою на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року.

10. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволені клопотання скаржника про заміну відповідача, судами безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про витребування доказів та не проведено експертизи, не проведено виїзного засідання. Зазначає, що судові органи розглядали справу протягом занадто тривалого часу. Скаржник незгоден з відмовою суду першої інстанції у задоволенні відводу судді. Посилається на те, що у судових рішенням не згадуються позовні вимоги у повному обсязі. Скаржник вважає не коректним посилання суду апеляційної інстанції на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зазначає, що непродуктивність спілкування з відповідачем наносить шкоду його матеріальним правам. Крім того, вважає, що закон не містить заборони щодо заявленої позовної вимоги про вибачення.

12. Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. ОСОБА_2 05.07.2016р. звернувся до відповідача із заявою про проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання його номера 22 корпусу 3 та котельної в санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1».

14. Листом від 25.07.2016р. позивача повідомили про проведене обстеження умов проживання працівниками управління праці та соціального захисту населення спільно з начальником відділу житлово-комунального господарства та цивільного захисту населення і повідомлено про наслідки такого обстеження.

15. 11 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання для ознайомлення матеріалів перевірки за його зверненням.

16. Супровідним листом від 11.08.2016р. позивачу направлено копію акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї для ознайомлення.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

17. Пункт 4 ч.1 статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України: суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

18. Частина 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України: доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

19. Частини 1 та 2 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

20. Частина 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України: У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

24. Заява про відвід судді Василенку Р.О. мотивована допуском до участі у справі представника відповідача та поблажливістю судді щодо невиконання відповідачем ухвал суду про витребування доказів, що, на думку скаржника, викликає сумнів щодо неупередженості судді Василенка Р.О.

25. Наявність безсторонності (неупередженості) визначається за суб'єктивним та об'єктивним критеріями.

26. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

27. Суд вважає, що скаржником не наведено ознак особистої упередженості судді Василенка Р.О. в цій справі.

28. Стосовно об'єктивного критерію слід визначити, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя є небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

29. За наведеним позивачем обґрунтуванням, Суд вважає, що за об'єктивним критерієм відсутні обставини, які викликають сумнів у безсторонності (неупередженості) судді.

30. Таким чином, відсутні підстави для визнання обґрунтованими підстав відводу судді Василенку Р.О.

31. З урахуванням предмету доказування в цій справі та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, Суд вважає, що заявлені скаржником клопотання про проведення експертизи, витребування, дослідження або огляд доказів - не слугували б встановленню обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи.

32. Щодо посилання скаржника на те, що судові рішення не згадують окремих позовних вимог Суд зазначає, що усунення такого недоліку може бути вирішено судом першої інстанції шляхом прийняття додаткового судового рішення в порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

33. Посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції не здійснив заміну відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідачем у справі визначено голову Коростишівської районної державної адміністрації - начальника штабу цивільного захисту Коростишівського району Купрійчука В.М., якому було адресовано заяву від 05.07.2016р. про проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання.

34. Враховуючі приписи ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд у разі задоволення адміністративного позову має прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

35. З огляду на захист прав та інтересів позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не організації проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання ОСОБА_2 та зобов'язання відповідача організувати проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання ОСОБА_2 згідно його заяви від 05.07.2016р., суд вважає, що прийняття судового рішення про зобов'язання принести вибачення не відповідає повноваженням при вирішенні справи, закріпленим в ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017р.).

36. Крім того, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення шкоди з огляду на не доведення ОСОБА_2 того, що бездіяльністю відповідача щодо не організації проведення обстеження санітарно-гігієнічних умов проживання ОСОБА_2, йому заподіяно шкоду, а саме не надано належних пояснень, доказів того, в чому полягає шкода, якими доказами вона підтверджується, наявності причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди тощо.

37. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

38. Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

39. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

40. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

41. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

42. В задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

43. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

44. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилеви

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа