Справа № 461/993/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4384/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,

суддя(і) у І інстанції ОСОБА_3,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 2 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) у справі про порушення митних правил № 6262/20900/17 від 23 січня 2018 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 2 травня 2018 року у справі № 461/993/18 позов було задоволено. При задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не був порушений десятиденний строк доставки товарів, оскільки експортна декларація оформлена 16 листопада 2017 року до 17 листопада 2017 року, тобто протягом 1 доби, а з 17 листопада по 1 грудня позивач намагався отримати дозвіл Республіки Польща на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, однак був позбавлений можливості це зробити, про що свідчить висновок Львівської Торгово-промислової палати про існування обставин непереборної сили, а також з 2 грудня 2017 року по 7 грудня 2017 року, тобто 6 діб, в межах яких позивач прибув до Львівської митниці ДФС.

У апеляційній скарзі Митниця просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач до завершення визначеного митницею строку транзиту з повідомленням про обставини події, у зв'язку з якими порушено ці строки, та про місцезнаходження товарів і транспортних засобів до митного органу не звертався. Крім того, судом першої інстанції не враховано того, що згідно із нормами частини 2 статті 95 Митного кодексу України до строків, визначених у частині 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 Митного кодексу України.

Позивачем до апеляційного суду письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, 7 грудня 2017 року близько 09:39 год. громадянин України ОСОБА_2, який є водієм ФОП ОСОБА_4., прибув у зону митного контролю митного поста «Краковець» Митниці на смугу руху «червоний коридор» у напрямку «виїзд з України» транспортним засобом комерційного призначення марки DAF, модель «FT XF 105.460» д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом н/пр-платформа марки «TRAILOR» модель «TX34CJ» д.н.з. НОМЕР_2, яким він перевозив вантаж «труби стальні безшовні гарячокатані» вагою 20853 кг. Відправник ПАТ «Інтерпай Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Отримувач «THYS SENKRUРР MATERIALIST POLAND S.A.», ul. Grudziadzka. 159, 187-1 TORUN, Poland. Вантаж переміщується згідно з експортною митною декларацією № UA110180/2017/417415, оформленої Дніпропетровською митницею ДФС 16 листопада 2017 року із датою доставки даного вантажу на Митницю 25 листопада 2017 року.

Оскаржуваною постановою Митниці № 6262/20900/17 від 23 січня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 2 статті 470 Митного кодексу України (далі - МК) та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за те, що він перевищив встановлений статтею 95 МК строк доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем до органу доходів і зборів, а також документів на ці товари, транспортні засоби, терміном більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб, оскільки митна декларація №UА110180/2017/417415 була оформлена 16 листопада 2017 року. Відповідно до інформації, наявної в електронній базі, вантаж переміщувався у митному режимі «транзит» до органу доходів і зборів і мав бути доставлений в термін до 25 листопада 2017 року, однак фактично доставлено у зону митного контролю Митниці лише 7 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 470 МК перевищення встановленого статтею 95 МК строку (транзитне перевезення залежно від виду транспорту для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб) доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 95 МК до строків транзитних перевезень не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу аварії або дії обставин непереборної сили.

Частиною 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 470 цього Кодексу, внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Таким чином, на думку апеляційного суду, зазначеною нормою чітко передбачено звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил за умови аварії, дії обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2004 року № 757, перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом між пунктами, розташованими на території іноземної держави, заборонено, якщо на це не отримано відповідного дозволу компетентного органу іноземної держави згідно з вимогами міжнародних договорів України (пункт 1.4 вказаного Порядку).

Приписами пункту 3.2 зазначеного Порядку передбачено, що для отримання дозволу на перевезення у випадку переміщення експортного вантажу перевізник зобов'язаний спочатку завантажитись і лише згодом звертатись із відповідною заявою про видачу дозвільного документа.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що пункти видачі дозволів припинили видачу для українських перевізників дозволів на перевезення вантажів територією Республіки Польща 17 листопада 2017 року.

21 грудня 2017 Львівська торгово-промислова палата, яка відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про Торгово-промислові палати» засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), надала висновок щодо обставин, які унеможливили виконання зобов'язань, вказавши, що відсутність (завершення квоти) дозволів Республіки Польща на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні з 17 листопада до 1 грудня 2017 року є обставиною непереборної сили (форс-мажорною обставиною).

Окрім того, судом першої інстанції безспірно встановлено, що видачу вказаних дозволів на перевезення вантажів у зв'язку з одержанням додаткової квоти було поновлено з 1 грудня 2017 року.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно із частиною 1 статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями частини 1 статті 466 МК встановлено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Приписами частини 1 статті 489 МК передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доводи Митниці щодо необхідності застосування до спірних правовідносин приписів частини 1 статті 192 МК є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не здійснювалося вивантаження товарів у іншому місці.

З урахуванням наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду обставин суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що позивачем не був порушений встановлений статтею 95 МК строк доставки товарів до митного органу, а тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

У відповідності до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року у справі № 461/993/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

І.М.Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 16 липня 2018 року.