Справа № 264/1395/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року справа №264/1395/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Шишова О.О., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Дідур Ігоря Івановича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2018 р. у справі № 264/1395/18 (головуючий І інстанції Іванченко А.М.) за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Дідур Ігоря Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Дідур Ігоря Івановича (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності; скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії АР № 894892 за ч.1 ст. 126, ч. 6 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, винесену відповідачем, провадження по справі закрити в зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с.2-5).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 894892 від 02 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.6 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень; звільнено ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення обмежившись щодо нього усним зауваженням, - на підставі ст.22 КУпАП (а.с.28-29).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення, наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. Разом з цим, сфера застосування статті 22 КУпАП поширюється саме на орган уповноважений вирішувати справу, у даному випадку Управління патрульної поліції в Донецькій області. Обставини на які посилався суд, як підстави звільнення позивача від відповідальності, є обставинами , які можуть пом'якшувати стягнення, а не визнавати правопорушення малозначним. Апелянт зазначає, що відеозаписом та поясненнями позивача, які є належними та допустимими доказами в розумінні КУпАП, підтверджується наявність адміністративного правопорушення (а.с.30-35).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

25 березня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 894892, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, на позивача керуючись ст.. 33, 36, 284 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.6).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 02 березня 2018 року близько 09 год. 02 хв., керуючи автомобілем Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1, по трасі Н-20 (Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь) на 180 км., керував транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, що не давало змоги розібрати символи з відстані 20 метрів, крім того не мав при собі діючого полісу обов'язкового страхування, чим порушив п.2.9 «в» та п.2.1 «ґ» ПДР України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що суд позбавлений можливості об'єктивно оцінити докази порушення позивачем п.2.1ґ ПДР України, оскільки не вбачається фактів які б достатньо та беззаперечно підтверджували наявність вини позивача. Також, суд дійшов до висновку про малозначність правопорушення передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9 «в» ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що, зокрема, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Частиною 6 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Тобто, зазначеною нормою передбачено заборона водіям керувати транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, та обов'язок водія утримувати номерний знак у належному стані.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 «ґ» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, зазначеними нормами передбачено обов'язок водія мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на вимогу поліцейського пред'явити його для перевірки.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції та патрульної машини, судом встановлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відозаписом зафіксовано факт керування водієм транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів та відсутності у позивача транспортного засобу при собі полісу обов'язкового страхування або документу, що підтверджує звільнення від обов'язкового страхування. Позивач на зазначеному відеозаписі не спростовує та визнає факт вчинення зазначених адміністративних правопорушень. Тобто, вказаний відеозапис є достатнім для визначення суті правопорушення. Крім того, постанова не містить будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неуважно досліджував відеозапис та не звернув увагу на пояснення позивача, які надавались ним в контексті роз'яснень інспектора поліції суті скоєного правопорушення.

Отже, матеріали справи підтверджують наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, визнання позивачем факту вчинення правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з твердженням суду першої інстанції, що на момент винесення постанови, позивач мав діючий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується наданим позивачем листом страхової компанії, оскільки, як зазначалось, положення ПДР України передбачено обов'язок водія мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на вимогу поліцейського пред'явити його для перевірки. Суд зазначає, що наявність у водія діючого полісу не звільняє його від обов'язку мати його при собі під час керування транспортним засобом та пред'являти його на вимогу поліцейського. Відеозапис свідчить, що позивач полісу (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності при собі не мав, на вимогу поліцейського не пред'явив та надав пояснення про його відсутність, що є порушенням п.2.1 «ґ» ПДР України. Надання водієм суду страхового полісу, не може бути належною підставою вважати відсутнім факту вчинення водієм правопорушення.

Щодо застосування судом першої інстанції положень статті 22 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення у відповідності до положень статті 293 КУпАП наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Сфера застосування ст.22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу, у даному випадку - Управління патрульної поліції.

Законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП.

Обставини, на які посилався суд першої інстанції, як на підставу звільнення скаржника від адміністративної відповідальності, а саме відсутність тяжких наслідків вчиненого правопорушення та матеріальне становище винної особи, є обставинами, які можуть пом'якшувати стягнення, а не визнавати правопорушення малозначним.

Відповідно, враховуючи те, що позивачем свою вину в керуванні транспортним засобом з забрудненим номерним знаком та без полісу обов'язкового страхування було визнано, а обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнити позивача від адміністративної відповідальності за правилами ст.22 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №654/2930/16-а та від 31 січня 2018 року у справі №660/575/16-а.

З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом та поясненнями позивача на відеозаписі.

Відповідно до викладеного, у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Дідур Ігоря Івановича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2018 р. у справі № 264/1395/18 - задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2018 р. у справі № 264/1395/18 - скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Дідур Ігоря Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 894892.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 17 липня 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов