Справа № 2604/16127/12
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/37/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

12 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до заявлених позовних вимог просив суд:

«Винести рішення, яким визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, щодо не проведення оптимізації відповідно до заяви від 23.03.2012 року при призначенні з 09.03.2012 року пенсії гр. ОСОБА_1 виключивши з розрахунку заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 29.02.2012 року: періоди з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, грудень 2004 року, період з 01.01.2005 року по 28.02.2005 року, період з 01.04.2005 року по 31.05.2005 року, період з 01.07.2005 року по 31.12.2005 року, період з 01.01.2006 року по 31.05.2006 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року, разом 60 місяців, що є періодом до 60 календарних місяців страхового стажу та є періодами незалежно від перерв, не законними.

Винести рішення, яким зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва перерахувати та виплачувати з 09.03.2012 року пенсію гр. ОСОБА_1, виключивши з розрахунку заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 29.02.2012 року: періоди з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, грудень 2004 року, період з 01.01.2005 року по 28.02.2005 року, період з 01.04.2005 року по 31.05.2005 року, період з 01.07.2005 року по 31.12.2005 року, період з 01.01.2006 року по 31.05.2006 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року, разом 60 місяців, що є періодом до 60 календарних місяців страхового стажу та є періодами незалежно від перерв».

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, позов задоволено. Визнано дії УПФУ у Дніпровському районі м. Києва щодо не проведення оптимізації відповідно до заяви від 23 березня 2012 року при призначенні з 09 березня 2012 року пенсії ОСОБА_1 виключивши з розрахунку заробітної плати (доходу) періоди з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, грудень 2004 року, з 01 січня по 28 лютого 2005 року, з 01 квітня по 31 травня 2005 року, з 01 липня по 31 грудня 2005 року, з 01 січня по 31 травня 2006 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року (разом 60 місяців), що є періодом до 60 календарних місяців страхового стажу та є періодами незалежно від перерв не законними. Зобов'язано УПФУ у Дніпровському районні м. Києва перерахувати та виплачувати позивачу з 09 березня 2012 року пенсію, виключивши з розрахунку заробітної плати (доходу) періоди з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, грудень 2004 року, з 01 січня по 28 лютого 2005 року, з 01 квітня по 31 травня 2005 року, з 01 липня по 31 грудня 2005 року, з 01 січня по 31 травня 2006 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року (разом 60 місяців), що є періодом до 60 календарних місяців страхового стажу та є періодами незалежно від перерв.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2017 року касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва задоволено частково. Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року прийнято адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання дії незаконними та зобов'язання вчинити певні дії та призначено судовий розгляд адміністративної справи.

07 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив суд винести рішення, яким зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати з 09.03.2012 року пенсію гр. ОСОБА_1 виключивши з розрахунку заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 29.02.2012 року: періоди з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, грудень 2004 року, період з 01.01.2005 року по 28.02.2005 року, період з 01.04.2005 року по 31.05.2005 року, період з 01.07.2005 року по 31.12.2005 року, період з 01.01.2006 року по 31.05.2006 року, вересень 2008 року, разом 54 місяців, що є періодом до 60 календарних місяців страхового стажу та є періодами незалежно від перерв.

14 грудня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про розгляд адміністративного позову в загальному порядку у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесена зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року Лівобережне об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало до суду відзив на позов, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року здійснено процесуальне правонаступництво відповідача по справі - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва його правонаступником Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві у даній справі.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 9 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому проваджені у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги Закону, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та відповідача, у порядку письмового провадження, відповідно до вимог ст.ст. 194, 205 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Кириченко О.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов.(а.с. 151-153)

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що з 09 березня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.

23 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва з заявою про виключення із розрахунку заробітної плати наступні періоди: з 01 липня 2000 року по 31 лютого 2003 року, грудень 2004 року, період з 01 січня по 28 лютого 2005 року, з 01 квітня по 31 травня 2005 року, з 01 липня по 31 грудня 2005 року, період з 01 січня по 31 травня 2006 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року, що у сумарному обчисленні складає 60 календарних місяців страхового стажу.

З листа Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва № 9702/06 від 25.05.2012 року на ім'я позивача слідує, що йому було призначено пенсію з 09.03.2012 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 1 714,49 грн. з урахуванням даних персоніфікованого обліку з 01.07.2000 року по 29.02.2012 року, при загальному страховому стажі роботи 41 рік 5 місяців 27 днів; 2 001,20 грн. - середній заробіток по економіці за 2012 рік, з якого розраховано розмір пенсії; 1,48818 - індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати; 0,55913 - коефіцієнт стажу, обчислений згідно ст. 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу за період участі тільки у солідарній системі 1,35 % згідно Закону України «Про державний бюджет України» за 2008 рік; 1 665,17 грн. - оснований розмір пенсії за віком; 49,32 грн. - доплата за понаднормований стаж за 6 років. При призначення пенсії згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку заробітної плати було виключено підряд періоди з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року та з 01.07.2005 року по 08.07.2005 року (неповний місяць), що відповідає 10 відсоткам страхового стажу позивача.

Нормами статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії в солідарній системі.

Абзацом 1 частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено врахування для обчислення пенсії не лише заробітної плати, а й іншого доходу за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу без будь яких виключень.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 40 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з частиною третьою статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. У абзаці третьому цієї частини статті 24 законодавець установив норму про включення до страхованого стажу періоду, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності).

Абзац п'ятий частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить припис про врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Зміст наведених норм Закону дає підстави для висновку, що пенсіонер має можливість під час визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії виключати періоди до 60-ти календарних місяців страхового стажу незалежно від перерв, але не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Це означає, що виключення 60 календарних місяців стажу можливе лише за умови наявності у особи 50 років страхового стажу.

Так, страховий стаж позивача складає 41 рік 5 місяців 27 днів, що підтверджується Листом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі №9702/06 від 25.05.2012 року, а отже останній не має права на виключення 60 місяців страхового стажу.

Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову позивача, оскільки відсутні підстави для перерахунку пенсії шляхом виключення із заробітної плати періоди страхового стажу, що обрав позивач визначивши їх за різні роки не підряд, відповідач при призначенні пенсії ОСОБА_1 із розрахунку заробітної плати виключив підряд періоди, що не суперечать та відповідають вимогам статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Положенням ч. 1 та ч. 2 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При вирішенні даного спору, суд надає оцінку вимогам позивача, які викладені у первісно поданій до суду позовній заяві, оскільки подана до суду заява від 03.11.2017 року, якою позивач фактично змінив підстави та предмет позову відхилено судом з урахуванням вимог ч. 2 ст. 47 КАС України.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з положень частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії є не обґрунтованим та таким, що не піддягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 24, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1-11, 47, 72-77, 90, 245, 246, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: