Справа № 815/2012/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2012/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 13:22 год., 03.04.2018р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 12.04.2018р.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

при секретарі - Григоренко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Одеської області, Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу №360к від 02.03.2017р. про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури; поновлення на посаді прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області в класному чині молодший радник юстиції; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовував тим, що службове розслідування було проведено з численними порушеннями порядку його призначення, без повідомлення працівника прокуратури про цей факт, без отримання від нього пояснень та ознайомлення із його результатами, після винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що є безумовною підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на попередній посаді. ОСОБА_2 зазначав, що він не порушував норми Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, а також присягу працівника прокуратури України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2018р. в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення від 03.04.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що підставою для звільнення його з органів прокуратури стало начебто скоєння позивачем в стані алкогольного сп'яніння дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до загибелі громадянки ОСОБА_3. Однак, при вирішенні спору судом не враховано, що адміністративне провадження щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення ч.1 ст.130 КУпАП було закрито постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2017р. На підтвердження знаходження позивача у стані алкогольного сп'яніння у висновку службового розслідування є протокол медичного огляду від 27.02.2017р. №20 за формою №129/о, яку наказом Міністерства охорони здоров'я України від 26.10.2009р. було відмінено.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору суд першої інстанції порушив принцип рівності усіх учасників процесу перед законом і судом та принцип змагальності сторін, оскільки взяв до уваги лише висновок службового розслідування, в якому містяться відомості кримінального провадження, однак не надав правової оцінки доказам, наданим позивачем.

Зазначає апелянт і про те, що під час проведення службового розслідування з боку відповідача були допущені численні процесуальні порушення порядку його проведення.

Прокуратура Одеської області та Ізмаїльська місцева прокуратура Одеської області подали письмові відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких просять суд апеляційної інстанції залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах прокуратури України, з 17.12.2015р. працював на посаді прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області.

Згідно наказу прокурора Одеської області від 28.02.2017р. №42 проведено службове розслідування щодо причетності прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 до дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до загибелі людини.

Приводом для проведення службового розслідування стала інформація управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння за можливої участі працівника Ізмаїльської місцевої прокуратури до дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до загибелі людини.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2017р. внесено відомості за №0000312 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до загибелі людини з огляду на наступні обставини.

Так, у вихідний день 26.02.2017р. близько 13:00 години прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_2, разом зі своєю дружиною ОСОБА_4, двома малолітніми дітьми, рідним братом ОСОБА_5 та матір'ю ОСОБА_6, керуючи автомобілем «AUDI Q7» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (на праві користування згідно з записом у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), власником якого є ОСОБА_6, прибув з АДРЕСА_1, за місцем проживання батьків ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6

В подальшому, ОСОБА_2 у період часу з 13:30 до 19:00 години 26.02.2017р. перебував за адресою проживання його тещі - ОСОБА_8 у домоволодінні АДРЕСА_2, де спільно з іншими особами - родичами та друзями вживав алкогольні напої.

Надалі, у цей же день, близько 19:00 години ОСОБА_2, в порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджено протоколом медичного огляду від 27.02.2017р. №20, керував автомобілем марки «AUDI Q7» та, разом з братом ОСОБА_5, дружиною ОСОБА_4 і двома малолітніми дітьми, поїхав в напрямку домоволодіння його батьків за адресою: АДРЕСА_1.

Перебуваючи за кермом вказаного автомобіля та рухаючись по вул. Шкільній у с. Кислиця Ізмаїльського району, ОСОБА_2 здійснив поворот праворуч у провулок без назви, в порушення вимог п.п.13.1,13.3 Правил дорожнього руху, не обрав безпечну дистанцію, не дотримав безпечного інтервалу між автомобілем та пішоходом, який рухався в напрямку руху автомобіля, та скоїв передньою частиною автомобіля «AUDI Q7» наїзд на пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Переїхавши її тіло переднім правим та заднім правим колесами автомобіля, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітини і тазу, в результаті яких потерпіла померла 27.02.2017р. в Ізмаїльській міській лікарні Одеської області.

У вказаному кримінальному провадженні прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_2 02.03.2017р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

За вказаним фактом працівниками поліції 01.03.2017р. складено протокол серії АП2 №156144 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Протокол направлено для розгляду по суті до Ізмаїльського міськрайонного суду.

На даний час судовий розгляд у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, триває.

Наказом Прокуратури Одеської області №360к від 02.03.2017р. позивач був звільнений з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури за порушення вимог ст.19 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_9 працівника прокуратури, ст.ст.10,15,18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинення дій, що порочать звання прокурора.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про його скасування, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем дисциплінарного проступку, дисциплінарне стягнення є обґрунтованим та застосоване у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на службі та стягнення на його користь заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, вказавши, що зазначені ОСОБА_2 процесуальні порушення є не значними, не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності та не впливають на суть прийнятого рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначаються Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697 VII, норми якого розповсюджуються на спірні правовідносини.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про прокуратуру» організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1796-XII, встановлено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Відповідно до ч.3, п.4 ч.4 ст.19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Також, прокурор зобов'язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Правила прокурорської етики визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, який затверджено Наказом Генерального прокурора України 28 листопада 2012 року №123.

При виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність. Працівник прокуратури повинен використовувати ввірене йому службове майно бережливо та лише за призначенням.

Працівник прокуратури, зокрема, не має права допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс (ст.ст. 15, 18 цього Кодексу).

Відповідно до ст.8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, особливість дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури полягає і в тому, що вона настає не тільки за порушення допущенні під час проходження служби, а й за допущені проступки, що можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що робота на посадах в органах прокуратури передбачає підвищену відповідальність перед Державою та суспільством, а тому вимоги щодо поведінки працівників прокуратури є більш суворими і в першу чергу вимагають від таких осіб суворо додержуватись та поважати вимоги закону та правила суспільного життя.

Це означає, що у разі скоєння вчинку, який можна кваліфікувати як ганебний, така особа не має права продовжувати службу в органах прокуратури, оскільки робота на таких посадах передбачає високі моральні якості та бездоганну поведінку не тільки в робочий час, а і поза межами роботи.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Частинами 5, 6 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Види дисциплінарних стягнень визначені ст.49 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, на прокурора можуть бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Передумовою звільнення особи за вчинення дисциплінарного правопорушення є проведення ретельного службового розслідування (перевірки).

Підстави та порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 24.09.14р. №104 (далі - Інструкція №104).

Так, відповідно до п.п.3.5 Інструкції №104, службове розслідування (перевірка) проводиться у строк не більше одного місяця з дня його призначення.

Згідно п.п.3.6 Інструкції №104 до проведення службового розслідування (перевірки) не може залучатися безпосередній керівник або підлеглі працівники особи, щодо якої його призначено, а також працівники прокуратури, заінтересовані у результатах службового розслідування (перевірки). При виникненні таких обставин голова комісії упродовж доби повинен повідомити про це керівника органу прокуратури, який призначив службове розслідування (перевірку), без припинення його проведення.

Особи, які беруть участь у проведенні службового розслідування (перевірці) в межах наданих їм повноважень мають право, відповідно до п. 6.1.2 Інструкції №104, викликати працівників прокуратури, інших осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування (перевірки), й одержувати письмові або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування (перевірки); у разі відмови працівника прокуратури, стосовно якого проводиться службове розслідування (перевірка), надавати пояснення - складати відповідний акт; розглядати та вирішувати заяви і клопотання осіб, стосовно яких проводиться розслідування (перевірка).

Пунктом 8 Інструкції №104 визначено питання, які підлягають з'ясуванню під час проведення службового розслідування (перевірки).

Зокрема, мають бути з'ясовані обставини події, у зв'язку з якою проводиться службове розслідування (перевірка), час, місце, спосіб, наслідки тощо; правомірність дій працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність чи відсутність у діянні або бездіяльності працівника прокуратури ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень ОСОБА_9 працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви; обставини, що пом'якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності працівника прокуратури; характеристика особи, що вчинила порушення.

Як вбачається з висновку службового розслідування від 02.03.2017р. проведеним прокуратурою Одеської області службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2, керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, яка призвела до загибелі ОСОБА_3, чим порушив вимоги Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_9 працівника прокуратури України, Правила дорожнього руху, вказівки Генерального прокурора України та прокурора Одеської області щодо неухильного їх дотримання, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинив дії, що порочать звання прокурора та є несумісними з подальшим перебуванням на службі в органах прокуратури України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вказані висновки службового розслідування ґрунтувались на підставі протоколу медичного огляду від 27.02.2017р. №20 про знаходження позивача у стані алкогольного сп'яніння, показаннях свідків ОСОБА_10 від 28.02.2017р., ОСОБА_9 від 28.02.2017р., ОСОБА_11 від 28.02.2017р. та на інших матеріалах кримінального провадження №0000312.

Тобто, за результатами проведеного службового розслідування і без вказівки на доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, вказано на факт керування позивачем транспортним засобом з порушенням ПДР, перебування його у стані алкогольного сп'яніння та скоєння ДТП.

За висновками службового розслідування, вказані події набули негативного суспільного резонансу та завдали шкоди авторитету органів прокуратури України.

Посилання апелянта на наявність в матеріалах службового розслідування документів з кримінального провадження, суд не вважає визначальним, оскільки в даному випадку цей факт жодним чином не впливає на перевірку обґрунтованості підстав для службового розслідування та його висновків. Колегія суддів вважає, що комісія вправі отримувати і давати оцінку будь яким доказам та фактам, які встановлені як ними так і наявні в матеріалах кримінального провадження. Жодних заборон, щодо можливості використання документів з матеріалів кримінального провадження не має.

Апелянт помилково ототожнює процедури доведення фактів скоєння дисциплінарного проступку та вчинення кримінального правопорушення. Звільнення позивача мало місце не у зв'язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину, а з підстав, установлених в ході службового розслідування.

Закон України «Про прокуратуру» не містить положень про притягнення до дисциплінарної відповідальності виключно внаслідок винесення обвинувального вироку суду, тобто після притягнення до кримінальної відповідальності, що є різними видами відповідальності.

З аналізу висновку службового розслідування вбачається, що у ході службового розслідування було з'ясовано наявність (відсутність) питань, які передбачено вимогами п. 8 Інструкції № 104.

Також, необґрунтованими колегія суддів вважає посилання апелянта на відсутність обвинувального вироку в кримінальному провадженні, оскільки відсутність або наявність в діях позивача складу злочину, не є предметом розгляду в цій справі, а кримінальна справа, що слухається в загальному суді відносно позивача, не може свідчити про відсутність підстав для проведення службового розслідування, так як такою перевіркою встановлюється наявність чи відсутність проступку, порушення ОСОБА_9 чи професійної етики, а не наявність/відсутність складу злочину. Ці ж обставини не перешкоджають також прийняттю рішення у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про безпідставність висновків службового розслідування про перебування його в стані алкогольного сп'яніння, так як постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2017р. адміністративне провадження щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення ч.1 ст.130 КУпАП було закрито.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки адміністративне провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП було закрито не на підставі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП), а у зв'язку з повідомленням про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту (п.8 ч.1 ст.247 КУпАП).

Щодо посилань апелянта на безпідставне врахування відповідачем при проведенні службового розслідування та судом при прийнятті оскаржуваного рішення протоколу медичного огляду від 27.02.2017р. №20 за формою №129/о через скасування наказом Міністерства охорони здоров'я України від 26.10.2009р. форми такого протоколу, то колегія суддів зазначає, що пунктом 23 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735, відсутність бланків акта медичного огляду на стан сп'яніння не може би приводом для відмови в огляді на стан сп'яніння.

Встановлення 27.02.2018р. протоколом медичного огляду стану алкогольного сп'яніння позивача з використанням бланку за медичною формою №129/о не є беззаперечним доказом помилковості встановленим оглядом висновку про дійсне перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння на момент скоєння ДТП.

Посилання же в апеляційній скарзі на можливість дослідження і надання інших доказів з кримінального провадження №0000312 суперечить положенням КАС України, так як правова оцінка отриманих під час проведення досудового розслідування доказів можлива виключно в порядку КПК України.

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в порушення вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.14р. №104, в наказі №42 від 28.02.2017р. про призначення службового розслідування не зазначено даних про особу, щодо якої воно проводиться, з вказаним наказом його ознайомлено 03.03.2017р., тобто після проведення відповідного розслідування та складення за його результатами висновку.

Зазначена обставина, на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність проведеного службового розслідування та не може бути підставою для скасування його наслідків, оскільки ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не зазначено, які саме права він хотів би реалізувати на етапі призначення службового розслідування, однак не реалізував, в тому числі через не зазначення його особи у наказі про проведення перевірки.

В матеріалах справи міститься акт про відмову ОСОБА_2 у наданні пояснень від 02.03.2017р., що, на думку колегії суддів, свідчить про обізнаність позивача про проведення відповідного службового розслідування.

Крім цього, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 помилково тлумачить положення ст.11 Дисциплінарного статуту з посиланням на те, що прокурор Одеської області не отримував особисто від позивача письмових пояснень ані під час службового розслідування, ані під час прийняття рішення за результатами службового розслідування. Матеріалами справи підтверджено, що перед затвердженням 02.03.2017р. висновку за результатами службового розслідування прокурором Одеської області з'ясовано обставини проступку ОСОБА_2 та забезпечено одержання під час службового розслідування письмових пояснень останнього, у наданні яких позивач відмовився.

Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що підстави звільнення позивача, які відображені у наказі прокурора Одеської області №360к від 02 березня 2017 року щодо звільнення ОСОБА_2, та характер накладеного дисциплінарного стягнення, відповідають ступеню вини та характеру вчиненого позивачем проступку, а отже вказаний наказ є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення від 03.04.2018р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 липня 2018 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук