Справа № 821/918/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/918/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Кукульник Я.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Незгоди Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підпримця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДФС, податковий орган), в якому просить визнати дії відповідача, пов'язані з нарахуванням податкового боргу неправомірними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17 на суму 22611,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється Фізичною особою- підприємцем та знаходиться на спрощеній системі оподаткування. З січня 2014 року вона є пенсіонером і отримує пенсію за віком. 24 березня 2018 року позивач отримав Вимогу про сплату боргу від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17 на суму 22611,32 грн. зі сплати єдиного внеску. Вважаючи зазначену вимогу необґрунтованою ФОП ОСОБА_3 оскаржила її до ДФС України, проте, в задоволенні скарги їй було відмовлено. Вказує, що дії відповідача по нарахуванню податкового боргу та винесенню вимоги є неправомірними, оскільки в силу ч.4 ст.4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції № 449 вона звільнена від сплати єдиного внеску. Нарахування і сплата єдиного внеску в її випадку можливо тільки при укладенні договору про добровільну участь, який вона з відповідачем не укладала. 08 лютого 2018 року до податкового органу нею був поданий уточнюючий звіт, що свідчить про відсутність зобов'язань за 2017 рік. Крім того, відповідачем при обчисленні боргу не враховано строк давності, а також порушено триденний строк направлення вимоги про сплату боргу.

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи на 01 червня 2018 року. 30 травня 2018 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, де ДФС просить відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснивши, що позивачем до податкового органу були самостійно подані звіти з єдиного соціального внеску за 2014-2017 роки та нараховано до сплати 22611,32 грн. Для стягнення вказаної суми відповідачем винесена Вимога від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17. Рішення прийнято у відповідності до вимог Закону України № 2464, Інструкції №499 та Порядку № 435. Зазначає, що строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки по єдиному внеску, згідно положень вказаного закону, не застосовується.

У зв'язку з неотриманням відзиву на позовну заяву, за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 12 липня 2018 року.

14 червня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, а 19 червня 2018 року заперечення відповідача на відповідь на відзив.

16 липня 2018 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 16 липня 2018 року в зв'язку з не ознайомленням із запереченнями на відповідь на відзив.

В день призначення справи, 16 липня 2018 року, сторони в судове засідання з'явилися. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив.

За клопотанням представника відповідача та згодою представника позивача судом змінено назву відповідача на Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем з 08 серпня 2002 року на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_2 від 08 серпня 2002 року, виданого Генічеською РДА Херсонської області. Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_3 від 28 травня 2012 року позивач здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування. З січня 2014 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Генічеському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_4).

07 березня 2018 року відповідачем відносно ФОП ОСОБА_3 винесена Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1116-17 на суму 22611,32 грн., яка отримана позивачем рекомендованим повідомленням 24 березня 2018 року. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 оскаржила Вимогу до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 26 квітня 2018 року № 6124/Т/99-99-11-02-02-25 скаргу залишено без задоволення. Позивач оскаржила вимогу до суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі- Закон № 2464).

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону № 2464).

Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція № 499), вказані фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464.

Отже, позивач, на підставі ч.4 ст.4 Закону № 2464 звільнений від сплати єдиного внеску та може бути платниками виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 квітня 2015 року № 435 (далі - Порядок № 435) передбачено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Розділом IV Порядку № 435 регламентовано формування Звіту. Так, Звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок (п.1). Звіт повинен містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку. Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 2 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою «призначення пенсії» за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми «початкова» не зазначається (п.11).

Позивачем до податкового органу в електронному вигляді самостійно було подано Звіти з єдиного соціального внеску за 2014-2017 роки, де в таблиці 2 додатку 5 до Порядку №435 визначено сума, на яку нараховується єдиний внесок та зазначена нарахована сума єдиного внеску, а саме:

19 січня 2015 року, всього 14616,00 грн., ЄСВ - 5071,80 грн.;

20 січня 2016 року, всього 15256,00 грн., ЄСВ - 5293,88 грн.;

11 січня 2017 року, всього 17262,00 грн., ЄСВ - 3797,64 грн.;

11 січня 2018 року, всього 38400,00 грн., ЄСВ - 8448,00 грн.

Таким чином, позивач самостійно визначив базу нарахування єдиного внеску та подавав до податкового органку Звіт сам за себе відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №435, що спростовує позицію позивача про те, що нарахування і сплата єдиного внеску в її випадку можливо тільки при укладенні договору про добровільну участь в порядку, передбаченому Законом №2464.

Разом з тим, 08 лютого 2018 року в рамках строку подання звітності, для усунення помилки, позивачем, у відповідності з пунктом 1 розділу V Порядку № 435, сформовано та подано Звіт за 2017 рік, де в таблиці 2 додатку 5 в жодному рядку не зазначено суму, на яку нараховується єдиний внесок. У такий засіб позивачем зазначено відсутність нарахувань єдиного внеску в 2017 році.

Проте, в зв'язку з не зазначенням в Таблиці 2 сум нарахування єдиного внеску відповідачем вказаний Звіт не прийнято та повернуто на електронну адресу позивача.

На думку суду Звіт від 08 лютого 2018 року містить усі данні про страхувальника, тобто відповідає вимогам Порядку № 435. В звіті не зазначено позначкою «призначення пенсії», оскільки пунктом 11 передбачена подача такого Звіту протягом року в разі призначення пенсії. В нашому випадку пенсія позивачу була призначена ще в 2014 році.

Згідно ст.ст. 13, 14 Закону № 2464 податковий орган зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. При цьому вправі отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом.

При отриманні Звіту за 2017 рік з «нульовими» показниками відповідач мав отримати пояснюючу інформацію від позивача щодо подання і заповнення Звіту. Однак він не прийняв «уточнюючий» звіт та повернув його позивачу.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача про те, що зазначеним Порядком не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період та виправлення вказаного типу помилок.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 435, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту, страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком.

Отже, дії відповідача по нарахуванню єдиного внеску за 2017 рік є протиправними.

Відповідно до ч.4 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Інструкцією № 449 передбачено певний порядок формування та направлення вимоги про нарахування боргу та подальший порядок його сплати.

Згідно пункту 1 розділу VI вказаної Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові (пункт 4).

Як вже зазначалося, 07 березня 2018 року відповідачем сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1116-17 на суму 22611,32 грн.

До суми боргу, вказаній у Вимозі віднесена і сума єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. Вищевказаними доказами доведено протиправність дій податкового органу в нарахуванні податкового боргу за цей період. Тому оскаржувану Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17 суд скасовує.

Суд зауважує, що положеннями Інструкції не передбачено строки направлення вимоги платнику у разі винесення такої вимоги на підставі звітів платника про нарахування єдиного внеску. Тому доводи позивача, про порушення триденного строку направлення йому вимоги, є необґрунтованими.

Безпідставними також є доводи позивача щодо стягнення податкового боргу, стосовно якого минув строк давності, оскільки відповідно до ч.16 ст.25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені щодо єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не застосовується.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч.ч.1, 2 КАС України).

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами не доведено правомірність винесення Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 березня 2018 року № Ф-1116-17, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача слід задовольнити.

Відповідно до положень ст.139 КАС України судові витрати в сумі 704,80 грн. стягуються на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі (просп. Ушакова, 75 м.Херсон Херсонської обл., ), пов'язані з нарахуванням податкового боргу зі сплати єдиного внеску Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1), неправомірними та скасувати прийняту відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 березня 2018 року №Ф-1116-17 на суму 22611,32 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі (просп. Ушакова, 75 м.Херсон Херсонської обл., ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 липня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.1