Справа № 760/27578/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Київ

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишина О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Педашевського Романа Юрійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій незаконними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції Педашевського Романа Юрійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій незаконними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- визнати дії інспектора патрульної служби лейтенанта поліції Педашевського Р.Ю. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесену постанову БР № 717350 від 27.10.2017 року - незаконними;

- постанову серії БР № 717350 від 27.10.2017 року по справі про адміністративне правопорушення визнати незаконною та скасувати.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Інспектором патрульної поліції Педашевським Р.Ю., всупереч ч.2 ст. 77 КАС України, не доведено правомірності свого рішення, останнім не надано запис із нагрудної камери, а тому постанова серії БР № 717350 від 27.10.2017 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 27 жовтня 2017 року Інспектором патрульної поліції Педашевським Р.Ю. була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БР №717350, відповідно до якої 27 жовтня 2017 року керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по бул. Лесі Українки, 28 ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, а саме п. 2.1 (а) та п. 33.5 ПДР, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1 700, 00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02.07.2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1 та 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом N 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, ч. ч. 9, 10 Розділ ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Диспозиція частини 5 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Дійсно, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції посилається на недоведеність відповідачем правомірності свого рішення та на наявний в матеріалах справи відеозапис.

Колегія суддів наголошує, що з відеозапису, наданого позивачем по справі та зі змісту самого позову вбачається, що ОСОБА_1 «за проханням друга перепарковував автомобіль», «позивач здавав назад з метою перепаркувати автомобіль, який йому не належить», тобто-то позивач, всупереч нормам чинного законодавства сів за кермо автомобіля (не свого, без посвідчення водія) з метою його перепаркування.

Даний факт підтверджено самим позивачем та записом, наданим ним до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1.10 ст. 1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Диспозиції вищевказаних статей містять імперативні норми стосовно того, що особа, яка перебуває за кермом зобов'язана мати при собі посвідчення водія.

Щодо стоянки автомобіля марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 на місці, що позначено знаком 5.39 і табличкою до нього 7.17, варто зазначити, що даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи фото фіксацією, більше того, даний факт також підтверджений позивачем, адже останній зазначав, що він «здавав назад» з метою перепаркування автомобіля.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова серії БР № 717350, винесена відповідачем в порядку та на підставі норм чинного законодавства, що підтверджується належними доказами у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 272, 310, 317, 321, 322, 328 колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року - скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина