Справа № 373/1861/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/1861/17 Суддя (судді) першої інстанції: Рева Олександр Іванович
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Федотова І.В. Борейко Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі відокремленого підрозділу - Бориспільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального захисту страхування у Київській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі відокремленого підрозділу - Бориспільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального захисту страхування у Київській області, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача про відмову у виплаті їй допомоги, у зв'язку з вагітністю та пологами; зобов'язати Переяслав-Хмельницьку районну виконавчу дирекцію Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перерахувати на спеціальний рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 321842 допомогу, в зв'язку з вагітністю і пологами в розмірі 12447 гривень.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що має право на матеріальне забезпечення за страхуванням, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності як особа, яка забезпечує себе роботою самостійно та сплачує єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

27 червня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.01.2016 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник єдиного внеску.

З 10.05.2017 р. ОСОБА_6 перебувала на лікарняному, в зв'язку з вагітністю і пологами, що підтверджується листком непрацездатності серії АДА №611330.

21.07.2017 р. позивач звернулася до Переяслав-Хмельницького відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виконавчої із заявою про призначення допомоги по вагітності і пологах, відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р..

Листом від 31.07.2017 р. за №02-24/460 Переяслав-Хмельницькою районною виконавчою дирекцією Київського обласного відділення Фонду соціального страхування, з тимчасової втрати працездатності відмовлено позивачу у виплаті матеріального забезпечення по вагітності та пологах, оскільки, згідно п.1 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються і надаються за основним місцем роботи. Так як основне місце роботи позивача є ТОВ «Народний реєстр», то здійснити їй фінансування матеріального забезпечення по вагітності і пологах, як фізичній особі-підприємцю, немає законних підстав.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо виплати їй допомоги, у зв'язку з вагітністю та пологами, звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), роботодавець зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 вказаного Закону застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Пунктом другим частини першої статті 20 Закону, передбачено, що за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, як допомога по вагітності та пологах.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону, визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, у тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Отже, фізичні особи - платники єдиного внеску відносяться до категорії страхувальників на загальних підставах і мають право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за умови сплати єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно в періоді виникнення спірних правовідносин позивач була платником єдиного внеску і фактично сплачувала єдиний внесок.

Втім, частиною 1 статті 30 Закону , визначено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 вказаного Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до листка непрацездатності серії АДА №611330, виданого на ім'я позивача з періодом непрацездатності з 10.05.2017 р. по 05.11.2017 р., постійним місцем її роботи вказане ТОВ «Народний реєстр», посада - заступник директора.

Відтак, основним місцем роботи позивача є ТОВ «Народний реєстр».

Листок непрацездатності АДА № 611330, виданий на ім'я ОСОБА_6, був наданий до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Подільського району м.Києва за місцем реєстрації Товариства та оплачений за основним місцем роботи. Зазначений факт позивач не заперечує.

Відповідно до статті 102-1 Кодексу законів про працю, умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок i умови сумiсництва визначенi постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 03.04.93 р. № 245 «Про роботу за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств, установ i органiзацiй» (далi - постанова № 245) та Положенням про умови роботи за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств, установ i органiзацiй, затвердженим наказом Мiнпрацi, Мiн'юсту i Мiнфiну України вiд 28.06.93 р. № 43, зареєстрованим у Мiн'юстi України 30.06.93 р. за № 76 (далі - Положення № 43).

Вiдповiдно до п. 1 Положення № 43, сумiсництвом вважається виконання працiвником, крiм своєї основної, iншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у. вiльний вiд основної роботи час на. тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина (пiдприємця, приватної особи) за наймом.

Згідно п. 1 постанови № 245, робiтники, спецiалiсти i службовцi державних пiдприємств, установ i органiзацiй мають право працювати за сумiсництвом, тобто виконувати, крiм своєї основної, iншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумiсництва працiвники можуть працювати на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина у вiльний вiд основної роботи час.

Відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання

прибутку.

Тобто, суб'єкт господарювання (підприємець) не перебуває ні з ким у трудових відносинах, а підприємництво не є роботою за сумісництвом за наявності основної оплачуваної роботи на умовах трудового договору.

Таким чином, відсутні правові підстави для надання позивачу, як фізичній особі-підприємцю та яка одночасно працює за трудовим договором, матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Федотов І.В.

Повний текст постанови складено - 16 липня 2018 року.