Справа № П/811/419/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2018 рокусправа № П/811/419/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Мельник В.В., Чепурнов Д.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року

у адміністративній справі № П/811/419/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області до приватного підприємства "Черн-транс" та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Сумській області про стягнення плати за проїзд -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області про стягнення з приватного підприємства "Черн-транс" плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові параметри яких перевищують нормативні, у сумі 25322,23 грн., що еквівалентно сумі 811,35 євро.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав його незаконності, необґрунтованості та у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, яке просить скасувати та та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в повному обсязі.

Апеляційна скарга прокурора мотивована безпідставністю висновків суду першої інстанції про передчасність звернення прокурора до суду з вимогою про стягнення з перевізника ПП «Черн-транс» здійсненого Управлінням Укртрансбезпеки у Сумській області розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яка складає грошову суму у розмірі 25322,23 грн., що є еквівалентним сумі 811,35 євро, оскільки на думку суду на день подання позову до суду ще завершився встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк оскарження відповідачем, що суперечить п.2 ч.2 ст.122 КАСУ, якою встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог, і цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

За наведених обставин, апелянт вважає, що відповідач отримавши 25.11.2017 направлений на його адресу Укртрансбезпеки у Сумській області рекомендованим листом від 17.11.2017 за вих. №2191 повідомлення про «Необхідність внесення плати за проїзд з додаванням копії розрахунку», не вживав заходи оскарження рішення чи дій суб'єкта владних повноважень щодо нарахованої плати за фактом виявлених 07.11.2017 р порушень, які стосуються не сплати нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами, та не виконавши відповідно до приписів п. 311 Порядку № 879 свої зобов'язання по сплаті грошових коштів у розмірів 25322,23 грн., що еквівалентно сумі 811,35 євро протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати і повідомлення про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки тим самим надав можливість звернення прокурора до суду в інтересах держави з позовом про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у визначені ч.2 п.2 ст.122 КАСУ строки звернення, що також не позбавляє права відповідача на окремий розгляд справи щодо оскарження рішення, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень на яких ґрунтуються вимоги прокурора.

В судовому засіданні прокурор і представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Сумській області, підтримали вимоги апеляційної скарги заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області, та наполягали на її задоволенні посилаючись на судову практику по даній категорії справ.

Відповідача в судове засідання свого представника не направив, а подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наголосивши одночасно на тому, що зазначена категорія спорів не належить юрисдикції адміністративних судів, тому просить враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 820/1203/17

Заслухавши пояснення прокурора та представника третьої особи по справі, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеного 07.11.2017 р. посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Сумській області на а/д "Кіпті-Бачівськ" 208 км документального габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки SKANIA модель RІ14, реєстраційний номер ВА 6887 ВН, причіп марки SCHWARZMULLER, модель ЕА4600, реєстраційний номер ВА 5615 ХР було встановлено, що згідно товарно-транспортної накладної №1224 фактична маса автомобіля з причепом становила 58500 кг, при нормативно допустимій 40000 кг (а.с.24,28), внаслідок чого було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.11.2017 р (а.с.26) та Акт № 0008547 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.11.2017 р (а.с.25) на підставі якого Управлінням Укртрансбезпеки у Сумській області було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким відповідачу нарахована плата за проїзд в розмірі 811,35 євро (а.с.27), які станом на день проведення розрахунку становило суму в розмірі 25322,23 грн. (а.с.6), та які відповідачем в добровільному порядку не було сплачено незважаючи на те, що управлінням Укртрансбезпеки у Сумській області на адресу відповідача направлялося рекомендованим листом повідомлення про необхідність внесення плати за проїзд з додаванням копії вищевказаного розрахунку.

З огляду на вищенаведені обставини, отримавши з Управління Укртрансбезпеки у Сумській області інформацію щодо наявної заборгованості за перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України та без дозволу виданого Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів (а.с.8), спираючись на положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.53 КАСУ та на те, що законодавством України не передбачено механізму примусового стягнення Укртрансбезпекою та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а несплата відповідачем коштів до Державного бюджету суттєво порушує інтереси держави, прокуратура Кіровоградської області звернувся до адміністративного суду з позовом у цій справі, обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення: не сплатою відповідачем в добровільному порядку в установлений 30-дений строк нарахованої плати, та тим, що застосовані управлінням Укртрансбезпеки до ПП "Черн-транс" фінансові санкції в сумі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" відповідачем сплачено.

Як з'ясовано колегією суддів під час апеляційного перегляду даної справи, відмовляючи у задоволені позову прокурора суд першої інстанції виходив лише із передчасності звернення до суду з таким позовом, і порушення позивачем тим самим вимог ст.122 КАСУ, з чим судова колегія не може погодитися, оскільки на думку судової колегії ініційований прокурором спір позов про стягнення з ПП "Черн-транс" суми платежу за розрахунком Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Сумській області не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, а ч.4 ст.5 КАСУ чітко визначено, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, що перелічені в п.п. 1-13 ч.1 ст.19 КАСУ, крім визначеної ч.2 ст.19 КАСУ категорії справ на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. При цьому, ч.3 цієї статті чітко передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, а спірні відносини з приводу відшкодування шкоди за позовом суб'єкта владних повноважень (стягнення збитків, в тому числі і на користь держави) носять приватно-правовий характер, тому, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.4 ст.46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом. Тобто, у наведеній нормі процесуального права прописано вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У п.5 ч.4 ст. 46 КАС України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Проте, спір у даній адміністративній справі, в якій прокурор звернувся з позовом до ПП "Черн-транс" про стягнення коштів, які по суті є відшкодуванням шкоди суб'єктом господарювання за проїзд вантажівок автомобільними дорогами загального користування з порушенням пункту 22.5 Правил дорожнього руху та без дотримання вимог п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, яким передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Наведені у попередньому абзаці обґрунтування судової колегії узгоджуються з положеннями ч.5 ст.21 КАСУ, в якій чітко прописано, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису ч.5 ст.21 КАСУ дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. В іншому випадку, спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватно-правовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч.1 ст.1, ч.1 ст. 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, але судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року прийнято з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю відповідно до вимог ч.1 ст.319 КАСУ з підстав, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС та порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, що є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 238, 315, ст.319, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року - скасувати.

Провадження у адміністративній справі № П/811/419/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області до приватного підприємства "Черн-транс" та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Сумській області про стягнення плати за проїзд - закрити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов