Справа № 554/2605/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Микитенко В.М.

17 липня 2018 р. Справа № 554/2605/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича про визнання протиправною та скасування постанови серії ВР № 109950 від 11 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення, а також закриття провадження, -

В с т а н о в и л а:

13.04.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії ВР № 109950), прийняту 11.04.2018 року інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Акуловим І.В. (подалі - відповідач, інспектор поліції), яким він за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 425 грн (подалі - Постанова)

ОСОБА_2 також просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на відсутність у подій та складу правопорушень.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів порушення ним Правил дорожнього руху, не назвав причину зупинки транспортного засобу, також його не було повідомлено про ведення відео фіксації інспектором, не ознайомлено з матеріалами справи.

У відзиві на позов інспектор поліції просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначав, що діяв чітко у відповідності до положень Правил дорожнього руху в Україні (подалі - ПДР), КУпАП, посадової інструкції та інших нормативно-правових актів, які регламентують його діяльність, як поліцейського. Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Між іншим, як вважає відповідач, незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Відповідач зазначає, що не заслуговують на увагу доводи позивача, викладені в адміністративному позові, в порядку ст.ст. 73, 74, 75, 76 КАС України, не можуть прийняти судом, як належні, допустимі, достовірні, достатні докази на які посилається позивач в адміністративному позові, оскільки спростовуються відеозаписом зафіксованим на нагрудну відеокамеру.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 року (рішення виготовлено 31.05.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений наступним чином: постанову серії ВР №109950 від 11.04.2018 року за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_2 скасовано в частині накладення адміністративного стягнення в сумі 425 грн., звільнивши його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю діянь і обмежитись усним зауваженням, в іншій частині дану постанову залишити без змін.

Рішення суду вмотивовано висновком про те, що позивач мав при собі відповідне посвідчення водія, але на вимогу поліцейського одразу його не пред'явив, намагаючись отримати докази правопорушення, що ставили йому в провину. Наявність у позивача права керування транспортним засобом також підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією посвідчення водія категорії «В».

Враховуючи, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався, проступки, які ставляться йому в провину хоча формально і містять склад адміністративних правопорушень, однак не спричинили жодних збитків державним чи суспільним інтересам (на місці вимоги працівника поліції все ж були виконані), у зв'язку з чим визнаються судом малозначним.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі інспектор поліції просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, і як наслідок, судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України місцевий суд як адміністративний суд має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, як ч. 1 ст. 126 так і ч. 5 ст. 121 КУпАП, не передбачають відповідальність у вигляді усного зауваження, окрім того, усн6е зауваження не є видом адміністративних стягнень, передбачених КУпАП.

Скаржник вказує, що позивач під час розгляду справи не заперечував, що його проінформовано про причину зупинки, а саме: порушення п. 2.3. «в» ПДР, на неодноразову вимогу поліцейського пред'явити для перевірки документи, передбачені п.п. 2.1 «а», водій відмовився. Йому повідомлено про розгляд справи, запропоновано надати письмові пояснення, вирішено усі клопотання.

Прийнявши до уваги пояснення водія, в яких він не заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем прийнято правомірне рішення про накладення адміністративного стягнення у відповідності до ст. 36 КУпАП за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга інспектора поліції підлягає частковому задоволенню, а судове рішення слід скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог позивача ОСОБА_2, з наступних підстав.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із оскаржуваної Постанови відповідачем було встановлено, що 11.04.2018 року о 09.50 годині, керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA, номерний знак НОМЕР_1, на 30 км а/д М22 Полтава-Олександрія, водій ОСОБА_2 не був пристебнутий паском безпеки та не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.3, п. 2.4 ПДР, тобто скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст.1 26 КУпАП /а.с.2/.

Згідно із ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту Постанови (а.с. 22) інспектор поліції в порушення вимог ст. 283 КУпАП не зазначив в Постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана Постанова є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у справі не довів належними доказами обґрунтованість прийнятої ним Постанови, тобто факту скоєння позивача правопорушень, відповідальність за які встановлена ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також факту дотримання ним законодавчо встановленої процедури розгляду та вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги означені обставини не спростовують.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для звільнення позивача ОСОБА_2 від відповідальності на підставі ст. 22 КпАП України у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення.

Статтею 22 КпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

По суті правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння, виходячи із засад гуманності, хоча це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності залишається правопорушенням.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 і скасування оскаржуваної ним Постанови, оскільки відповідачем не надано судам першої та апеляційної інстанції доказів в обґрунтування прийнятого ним рішення.

Згідно із ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Колегія суддів зауважує, що рішення про наявність або відсутність в діях водія складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами КУпАП, тобто факту порушення водієм ПДР, приймає відповідний поліцейський на підставі виявлення та вивчення всіх обставин, що впливають на якість такого рішення, та при безумовному дотриманні порядку/процедури його прийняття. Отже, колегія суддів не погоджується з думкою позивача про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, що порушена відповідачем по відношенню до нього, фактично, за відсутність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що докази, які надані позивачем суду першої інстанції, безумовно не посвідчують ту обставину, що він не порушував п.п. 2.3 ПДР та п.п. 2.4 ПДР (п.п. а).

Оскільки означені обставини судом першої інстанції залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів приходить до висновку, що Постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення, що порушена відповідачем по відношенню до позивача ОСОБА_2 за фактом скоєння ним правопорушень відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, підлягає направленню на новий розгляд до відповідача.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії ВР № 109950), що прийнята 11.04.2018 року інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Акуловим Іваном Валерійовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії ВР № 109950), що прийнята 11.04.2018 року інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Акуловим Іваном Валерійовичем.

Справу про адміністративне правопорушення, порушене по відношенню до ОСОБА_2 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП направити на новий розгляд інспектору роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Акулову Івану Валерійовичу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал

Постанова виготовлена та підписана 17 липня 2018 року.