Справа № 539/1891/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 липня 2018 р.Справа № 539/1891/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Бенедик А.П., суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О. розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Приватного підприємства "Лубнипропансервіс" про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.08.2017 по справі № 539/1891/17

за позовом ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"

до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області

про скасування записів державної реєстрації прав,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.08.2017 року задоволено позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про скасування записів державної реєстрації прав.

Скасовано записи про проведену державну реєстрацію:

- права власності Приватного підприємства «Лубнипропансервіс» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вулиця Кононівська, 152 (реєстраційний номер майна: 20929433);

- права власності Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вулиця Кононівська, 152 (реєстраційний номер майна: 21328523);

- права власності Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вулиця Кононівська, 152 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07);

- обтяження прав на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вулиця Кононівська, 152 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07; номер запису про обтяження: 6790238);

- арешт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вулиця Кононівська, 152 (реєстраційний номер обтяження: 7128462);

- права власності Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, м.Пирятин, вулиця Сумська, 16 (реєстраційний номер майна: 20714096);

- права власності Приватного підприємства «Лубнипропансервіс» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, м. Пирятин, вулиця Сумська, 16 (реєстраційний номер майна: 21329393);

- арешт нерухомого майна, розташований за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, м.Пирятин, вулиця Сумська, 16 (реєстраційний номер обтяження: 7128352);

На зазначену постанову суду Приватним підприємством "Лубнипропансервіс" подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі заявник, серед іншого, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування клопотання вказує, що судом першої інстанції було фактично вирішено питання про право власності на майно Приватного підприємства "Лубнипропансервіс", проте підприємство не було залучено до участі у справі, в зв'язку з чим скаржнику не було відомо про розгляд справи. Про існування оскаржуваного рішення стало відомо лише 07.05.2018 року.

Згідно положень ч. 3 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд заяви призначено в порядку письмового провадження.

Сторони та заявник про розгляд питання про поновлення строку повідомлялись.

Позивач та відповідач правом надання письмових відзивів на вказане клопотання не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 Перехідних положень КАС України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення), апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "Лубнипропансервіс" не було залучено до участі у справі. Копію оскаржуваного рішення отримано представником Приватного підприємства "Лубнипропансервіс" 07.05.2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою (а.с. 68). 18.05.2018 року Приватним підприємством "Лубнипропансервіс" засобами поштового зв'язку направлено на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду (а.с. 70-122). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 року апеляційну скаргу на підставі положень п.п.15.5 п.1 Перехідних положень КАС України повернуто скаржнику без розгляду. 08.06.2018 року скаржник направив засобами поштового зв'язку апеляційну скаргу через суд першої інстанції (а.с. 128-186).

Колегія суддів зазначає, що однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

У пунктах 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у абзаці 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012 Суд зазначав, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання Приватного підприємства "Лубнипропансервіс" колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не спростовуються доводи скаржника щодо дати отримання ним оскаржуваного судового рішення, таким чином, застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, виходячи із необхідності дотримання принципу забезпечення апеляційного оскарження судових рішень, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження було пропущено з поважних причин, тому надане клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 121, 295, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Приватного підприємства "Лубнипропансервіс" про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити Приватному підприємству "Лубнипропансервіс" процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.08.2017 по справі № 539/1891/17 за позовом ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про скасування записів державної реєстрації прав.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис)Мельнікова Л.В. Донець Л.О.