Справа № 387/169/1892-а/387/2/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 рокусправа № 387/169/1892-а/387/2/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Подлєсного Дмитра Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Подлєсного Дмитра Олександровича, в якому просив:

визнати дії поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Подлєсного Дмитра Олександровича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності зва ст.. 132-1 КУпАП протиправними;

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №495440 від 27.02.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статті 132-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності події адміністративного правопорушення, належних та допустимих доказів наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 132-1 КУпАП. Також вказуючи на неправомірність оскаржуваної постанови, посилається на те, що у вказаній постанові не наведено нормативний акт, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, При цьому позивачем було надано відповідачу серед інших документів і погодження маршруту руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів, при цьому жодних відхилень від зазначеного маршруту позивачем не допущено, що підтверджується зупиненням відповідачем транспортного засобу під керуванням позивача на 86 км автодороги Київ - Чоп.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у

сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БР № 495440 від 27.02.2018 року, винесену поліцейським роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області капралом поліції Подлєсним Дмитром Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.. 132-1 КУпАП ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Висновки суду першої інстанції про безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності ґрунтуються на аналізі доказів наявності у позивача права на перевезення небезпечних вантажів та погодження маршруту руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів у встановленому законом порядку.

Також суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судове засідання не прибув та на пропозицію суду не надав будь-яких доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у скоєнні інкримінованого йому правопорушення та спростовували б доводи позивача.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме частину 4 статті 47 КАС України щодо можливості подання відповідачем відзиву на позов та частину 3 статті 79 КАС України щодо надання доказів вчинення позивачем правопорушення. Вказані порушення норм процесуального права полягають в тому, що судом, всупереч положенням частини 5 статті 162 КАС України, якою встановлено, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, розглянуто справу та ухвалено рішення у справі до закінчення встановленого вказаною нормою законодавства строку для подання відповідачем відзиву та відповідних доказів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивачем порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме 27.02.2018 о 09 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом RENAULT PREMIUM, KOGEL SWST24P, д/н НОМЕР_1, НОМЕР_2, на автодорозі Київ-Чоп, перевозив небезпечний вантаж (газ) без погодження маршруту руху.

Так, згідно фотознімків карти та дозволу, наданого Відділом безпеки дорожнього руху УПП у Волинській області Національної поліції України, позивач повинен був рухатись з Брусиліва Т0620 - виїзд на М06 - Потошня Т0618. Однак позивач здійснив з'їзд на автодорогу Київ-Чоп та рухався до стаціонарного посту Кочерів, що є забороненим. Так, по маршруту він мав право виїхати на автодорогу, повернути праворуч, та проїхати до знаку, що дозволяє розворот, а саме біля з'їзду до Дубинки, однак не через стаціонарний пост поліції Кочерів.

Процес розгляду справи було зафіксовано на нагрудну відеокамеру поліцейського, та відеозаписом підтверджено, що позивачу було повідомлено про початок розгляду справи, роз'яснено статтю 268 КУпАП та статтю 63 Конституції України. Вказує, що позивач відповідного до статті 268 КУпАП був присутній на місці складення постанови та мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами, надати пояснення, докази, заявити клопотання, однак жодних клопотань не заявляв. Під час спілкування позивачем висловлювались заперечення та доводи по суті вказаного правопорушення, але працівник поліції не прийняв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації позивачем своїх прав та об'єктивне рішення інспектора, як посадової особи, що приймає рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, вказуючи на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, про безпідставність доводів відповідача про перевезення позивачем небезпечного вантажу без погодження маршруту руху, оскільки позивачем було пред'явлено відповідачеві погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів від 16.01.2018, відповідно до якого перевезення небезпечних вантажів автодорогою М06 Київ-Чоп дозволено та позивач рухався відповідно до погодженого маршруту без будь-яких порушень.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 27.02.2018 серія БР №495440 винесеною поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Подлєсним Дмитром Олександровичем, 27.02.2018 о 09 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом RENAULT PREMIUM, KOGEL SWST24P, д/н НОМЕР_1, НОМЕР_2, на автодорозі Київ-Чоп 86 км + 600м, рухався перевозячи небезпечний вантаж (газ) без погодження маршруту руху, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 132-1 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп. ( а.с.19)

Відповідно до пункту 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Закон України «Про перевезення небезпечних вантажів» визначає правові, організаційні, соціальні та економічні засади діяльності, пов'язаної з перевезенням небезпечних вантажів залізничним, морським, річковим, автомобільним та авіаційним транспортом.

За приписами статті 8 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» перевізник небезпечних вантажів зобов'язаний, зокрема:

забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами;

у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» до компетенції Національної поліції у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить:

здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, додержанням законодавства у зазначеній сфері;

розроблення і видача в установленому порядку погоджень маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до статті 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, автотранспортний засіб, який перевозив небезпечний вантаж (газ) під керуванням позивача, рухався по автодорозі Київ-Чоп без погодження маршруту руху.

За твердженням позивача та наданими ним доказами, доведено, що у позивача наявні всі передбачені законодавством документи для перевезення небезпечного вантажу, у тому числі Погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів №1 НВ строком дії з 16.01.2018 по 12.03.2018.

Судом першої інстанції зроблено ретельний аналіз наданих позивачем доказів та оцінено співвідношення їх з фабулою правопорушення, наведеної у постанові відповідачем.

При цьому, суд першої інстанції також виходив з того, що відповідач не прибув в судове засідання та на пропозицію суду не надав будь-яких доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у скоєнні інкримінованого йому правопорушення та спростовували б доводи позивача.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції вжито встановлені законом заходи щодо повідомлення сторін про розгляд справи та надано можливість сторонам надати свої доводи та докази.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо можливості подання відповідачем відзиву на позов у строк не менш як п'ятнадцять днів, з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та надання доказів вчинення позивачем правопорушення, колегією суддів не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.

Параграфом другим глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Зокрема, до категорії термінових адміністративних справ віднесено справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності відносяться до окремої категорії термінових адміністративних справ, тому посилання відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, щодо необхідності застосування загальних норм Кодексу адміністративного судочинства встановлюючи час для надання відзиву, є безпідставними.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, у строки та у спосіб встановлені положеннями статті 286 КАС України, з роз'ясненням права надати відзив на позов та відповідні докази, таким правом не скористався.

При цьому, положеннями частини 2 статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів, наведених в апеляційній скарзі було подано до суду апеляційної інстанції диск на якому, за твердженням відповідача, зафіксовано процес оформлення постанови про притягнення позивача до відповідальності. Проте, відповідно Акта діагностичної перевірки оптичного диску наданого відповідачем, встановлено, що вказаний диск має ушкодження та відтворенню не підлягає.

Враховуючи зазначене, ухвалою суду від 14.06.2018, з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи та необхідності перевірити доказами всі доводи сторін, судом апеляційної інстанції зобов'язано відповідача надати до суду відеозапис на який він посилається як на доказ та який би підлягав відтворенню.

Проте, відповідачем вимоги ухвали суду не виконано та не повідомлено про неможливість надання вказаного доказу.

Відповідачем в апеляційній скарзі фактично не заперечується наявність у позивача відповідного Погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів та пред'явлення його позивачем при перевірці, проте відповідач вказує на те, що суть правопорушення допущеного позивачем полягає у відхиленні позивача від погодженого маршруту, оскільки позивач супереч погодженому маршруту здійснив з'їзд на автодорогу Київ-Чоп та рухався до стаціонарного посту Кочерів.

Таким чином, фабула адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення - перевезення небезпечного вантажу без погодження маршруту руху та суть правопорушення викладеного відповідачем в апеляційній скарзі, щодо відхилення від погодженого маршруту, не є тотожними.

Однак, пред'явлення особі обвинувачення, у тому числі і у вчинення адміністративного правопорушення, повинно бути сформульовано чітко, відповідати суті правопорушення та не повинно підлягати різному тлумаченню.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

Оскільки всі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про відсутність доказів вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення.

За викладених обставин у даній справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовували правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 10.07.2018 та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10.07.2018.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко