Справа № 820/2849/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2849/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018, суддя Сліденко А.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 23.05.18 по справі № 820/2849/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про скасування рішення ГУ Держгеокадастру у Харківській області про відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки по заяві ОСОБА_1, яке оформлене листом " Про розгляд заяви", зобов"язати надати дозвіл,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , в якому просить суд скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Харківській області про відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки по заяві ОСОБА_1, яке оформлено листом "Про розгляд заяви" №А-67/0-289/0/95-18 від 16.01.2018 р.; зобов'язати ГУ Держегокадастру у Харківській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пункті на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з приводу невирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 01.08.2017р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській вирішити по суті письмову заяву ОСОБА_1 від 01.08.2017р. з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області з урахуванням даного рішення суду. В решті вимог позов залишено без задоволення.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог як матеріального так і процесуального права. Вказує , що письмовою мотивованою відповіддю Головного управління № А-67/0- 289/0/95/18 від 16.01.2018 року позивачу було відмовлено у строк та в межах вимог земельного законодавства України в його заяві щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2.0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області, оскільки включення у передбаченому законодавством порядку спірної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначенні державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціон виключає можливість відчуження цієї земельної ділянки її розпорядником (відповідачем) до завершення торгів.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що відповідач одержав письмову заяву позивача від 01.08.2017 р. з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пункті на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Про результат вирішення порушеного питання заявник був сповіщений листом владного суб'єкта від 01.09.2017 р. №А-22387/0/6-20488/0/21-17.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 р. по справі №820/4231/17 згаданий лист розцінений як відмова, скасований, а на владного суб'єкта було покладено обов'язок повторно розглянути письмове клопотання заявника від 01.08.2017 р.

Листом від 16.01.2018 р. №А-67/0-289/0/95-18 владний суб'єкт повторно розглянув клопотання позивача від 01.08.2017 р. та сповістив про відсутність підстав для надання дозволу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того , що замість прийняття рішення у належній формі владний суб'єкт вдався до реалізації управлінської функції за самотужки та на власний розсуд розробленою формою у спосіб видання листа, хоча такого порядку дій законом не передбачено. Правовою суттю вчиненого відповідачем діяння з розгляну звернення заявника є саме бездіяльність (як форма неприйняття належного рішення по суті порушеного питання) і така бездіяльність не може бути кваліфікована як правомірна у зв'язку з відсутністю відповідної правової підстави для обрання такої форми правової поведінки. Факт наявності у позивача суб'єктивного права на розгляд звернення від 01.08.2017 р. за визначеним законом порядком з прийняттям відповідного рішення по суті порушеного питання матеріалами справи підтверджений, тому суд вважає , що позов підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльності владного суб'єкта протиправною та обтяження владного суб'єкта обов'язком вирішити по суті звернення заявника. Враховуючи, що владний суб'єкт дій з прийняття рішення по суті звернення взагалі не вчинив, що зумовлює відсутність предмету судової перевірки в цій частині, а суд не має повноважень діяти за суб'єкта, тому суд першої інстанції не знайшов підстав для обтяження суб'єкта обов'язком реалізувати владну управлінську функцію у бажаному для особи порядку, як це викладено у тексті позову, позаяк порядок реалізації управлінської функції у даному випадку визначений ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

За змістом статті 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у Земельному Кодексі Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 01.08.2017 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами населеного пункту на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства. До заяви додано необхідний пакет документів, а саме: схему розташування бажаної земельної ділянки, довідку зі звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, копія паспорту та коду, копія посвідчення

учасника бойових дій (учасника АТО).

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надало відповідь «Про розгляд заяви» від 01.09.2017 за № А-22387/0/6-20488/0/21-17 у якій зазначено, що зазначена ОСОБА_1 земельна ділянка не входить до переліку ділянок, які планується передати учасникам АТО.

Зазначеним рішенням фактично відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Не погодившись із вказаними протиправними діями Головного управління Держгеокадастру України в Харківській ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із відповідним позовом.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 по справі №820/4231/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, задоволено у повному обсязі, зокрема скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, прийняте за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке оформлено листом від 01.09.2017 року за № А-22387/0/6-20488/0/21-17, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення

особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 та оскаржуваним рішенням, яке оформлено листом ГУ Держгеокадастру у Харкфівській області «Про розгляд заяви» №А-67/0-289/0/95-18 від 16.01.2018, повторно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області, з урахуванням вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, вже з інших причин, а саме бажана ОСОБА_1 земельна ділянка входить до складу земельної ділянки загальною площею 6,1573 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка наказом Головного управління була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право на які підлягає продажу на земельних торгах.

При цьому, жодних доказів призначення чи початку станом на 18.01.2018 р. торгів правом на оренду земельними ділянками, до складу яких входить і позначена у клопотанні заявника від 01.08.2017 р. земельна ділянка.

Наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 10.05.2018 р. №108 об'єктивно не може бути взятий до уваги судом при вирішенні цього спору, адже хронологічно був створений вже після виникнення спору по справі.

Жодних доказів тому, що місце розташування обраної позивачем земельної ділянки не відповідає затвердженим у встановленому законом порядку генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, відповідачем не надано.

Отже, дослідивши зміст листа відповідача №А-67/0-289/0/95-18 від 16.01.2018 колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначена відповідачем підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відноситься ні до однієї з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Також, колегія суддів зазначає , що відповідач вже відмовляв позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстави резервування її для подальшої передачі учасникам АТО, така відмова була скасована в судовому порядку як протиправна та було зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву. При цьому відмова, яка оскаржується в даному судовому провадженні, прийнята на виконання постанови суду, яка набрала законної сили, мотивована вже іншою підставою. Вказані обставини переконливо свідчать про систематичність порушень прав позивача з боку відповідача; свідомому самоусуненні відповідача від сприяння позивачу у реалізації його конституційного права на володіння землею.

Колегія суддів дійшла до висновку, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав викладених у листі є протиправною , тому відповідачу слід повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, при цьому, надання субєктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для відмови позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з наведених вище підстав є помилковими та суперечать вимогам Земельного кодексу України.

Колегія суддів зазначає , що лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №А-67/0-289/0/95-18 від 16.01.2018 р. фактично є рішенням про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки , тобто, відповідачем вчинені дії щодо розгляду зазначеного клопотання позивача та прийняття рішення про відмову надати позивача дозвіл на розробку проекту землеустрою, тому висновок суду першої інстанції , що у спірних правовідносинах має місце бездіяльність владного суб'єкта в частині належної реалізації управлінської функції у спосіб прийняття наказу чи розпорядження є помилковим.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб»єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, позивачем не були заявлені вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з приводу не вирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 01.08.2017р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою .

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з приводу не вирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 01.08.2017р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 , 323, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 по справі № 820/2849/18 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з приводу невирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 01.08.2017р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 23.07.2018.