Справа № 152/991/18
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/991/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 липня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/991/18

Провадження №2-а/152/16/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_4 виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

10.07.2018 року адвокат ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, звернулася до Шаргородського районного суду із означеним адміністративним позовом до інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №459165 від 26.06.2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.06.2018 року відповідачем винесено постанову серії ЕАА №459165 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, обґрунтуванням якої є те, що позивачем під час керування вантажним автомобілем з державним номерним знаком АВ 9685 ВХ порушено правила пункту 22.5 ПДР.

Вважає, що оскільки позивачем правила дорожнього руху не порушувалися, постанова винесена протиправно та з порушенням норм чинного законодавства, тому її слід скасувати.

Дійсно, 26.06.2018 року працівник ТОВ «ОСОБА_5Ем.Джі.» позивач ОСОБА_1 на вантажному автомобілі Scania з державним номером АВ 9685 ВХ з напівпричепом з державним номером АВ 1022 ХМ, які на праві власності належать ТОВ «ОСОБА_5Ем.Джі.» на автомобільній дорозі Київ-Одеса М-05 здійснював перевезення вантажу, а саме: зернових, де його було зупинено для проходження габаритно-вагового контролю (ГВК). Під час проходження габаритно-вагового контролю, позивач не погодився з його результатами та оскаржив дії співробітників Укртрансбезпеки, зазначивши порушення, що унеможливлюють здійснення ГВК транспортного засобу із сипучим навантаженням, проте, після завершення вказаної процедури, відповідачем було повідомлено позивачеві про порушення ним вимог п.22.5 ПДР, зокрема про керування транспортним засобом з перенавантаженням на вісь, тоді як результатів ГВК позивачеві повідомлено не було та жодних належних документів про проходження транспортним засобом ГВК не було оформлено.

Таким чином, вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення до прийняття уповноваженим органом рішення по скарзі на дії співробітників Укртрансбезпеки є притягненням останнього до адміністративної відповідальності в протиправному порядку.

Відповідачем з вище зазначених підстав складено постанову ЕАА №459165, у якій зазначено про порушення вимог п.22.5 Правил дорожнього руху та передбачено відповідальність за ч.1 ст.1-132 КУпАП.

Крім того, звертає увагу, що у поліцейського відсутні повноваження самовільно встановлювати наявність чи відсутність перенавантаження на вісі транспортного засобу, а процедура здійснення габаритно-вагового контролю регулюється Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та(або) габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМУ від 27.06.2007 року №879 та Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567, відповідно до вимог яких за результатами здійснення ГВК водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу та місця його здійснення. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, які проводили перевірку, складається акт за формою, згідно з додатком 3 до Порядку за №1567.

Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням субєкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше двох місяців з дня його виявлення.

Вважає належними доказами перевищення габаритно-вагових параметрів у транспортного засобу є довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Так, у п.6 постанови ЕАА №459165 міститься зазначення про «чек вагового комплексу», тоді як видання чеку за наслідками ГВК не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Проте, будь-яких показань технічного приладу, яким здійснювався ГВК транспортного засобу під керуванням позивача відповідачем не досліджено, а посилання на покази такого приладу в постанові ЕАА №459165 відсутні.

Вважає, що обвинувачення позивача у порушенні вимог п.22.5 ПДР не підтверджується жодними належними доказами, не відповідає фактичним обставинам справи, а притягнення останнього до адміністративної відповідальності таким, що порушує його права, гарантовані Конституцією України, передбачені КУпАП.

Також, згідно з ч.ч.2-3 ст.7 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань. Методики вимірювань, що є обовязковими до застосування, визначаються у нормативно-правових актах або в нормативних документах.

Проте, Міністерством економічного розвитку, яке є головним органом у системі органів виконавчої влади у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності, не затверджено будь-якої методики з проведення габаритно-вагового контролю, використання якої є обовязковим відповідно до вимог ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», а отже отримання результатів габаритно-вагового контролю без використання методики свідчить про те, що її результати є недійсними, а сама діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті з проведенням габаритно-вагового контролю протиправною і такою, що суперечить ст.19 Конституції України.

Позивачем здійснювалося перевезення сипучого вантажу, а, відповідно до вимог п.1.3 методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, що затверджена Державною службою автомобільних доріг України 30.05.2008 року, не здійснюється вимірювання поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів з вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі (сипучі вантажі).

Щодо використання результатів ГВК та прийняття рішення про притягнення водія до адміністративної відповідальності, то це можливо лише після набрання законної сили рішенням за результатами розгляду справи в органі державного контролю.

Крім того, Порядком за №879 передбачено два види габаритно-вагового контролю. Зокрема, у разі проведення документального габаритно-вагового контролю, тобто додаванні маси транспортного засобу та маси вантажу, порушення відсутні, що підтверджується транспортною накладною №10651377 від 26.06.2018 року, оскільки п.22.5 ПДР для контейнеровозів встановлена максимально допустима вага у 44 тони, а нормативно-вагові параметри транспортного засобу не перевищували вказану норму. У разі ж проведення точного габаритно-вагового контролю, за його результатами водієві видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу та місця його проведення.

Також, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, вони тимчасово затримуються відповідно до вимог ст.256-2 КУпАП.

Проте, в порушення вище зазначених вимог, довідки результатів здійснення габаритно-вагового контролю позивачу не надавалося, а затримання транспортного засобу не здійснювалося, що свідчить про те, що перевищення габаритно-вагових параметрів не було, а відтак, немає складу адміністративного правопорушення.

В порушення вимог ст.ст.251-252 КУпАП, всі пояснення позивача відповідачем були проігноровані, жодних належних доказів не було досліджено, показання технічних приладів не оцінено у звязку із їх відсутністю.

Крім того, просить звернути увагу на те, що загальна маса транспортного засобу становила 41400 кг, що знаходиться в нормативно встановлених межах, а осьові навантаження не підтверджено жодним належним доказом.

Вважає, що постанова ЕАА №459165 складена з порушенням норм КУпАП, зокрема, в постанові, в порушення вимог ст.280 КУпАП, викладені недостовірні обставини, які не відповідають дійсності та не підтверджені належними і достовірними доказами; в порушення вимог ст.283 КУпАП відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис; в порушення ст.279 КУпАП не здійснено будь-якої підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення; під час розгляду справи не встановлено чи винна особа у його вчиненні; посадовою особою, яка здійснювала розгляд справи, не було ознайомлено позивача з його правами, що передбачені ст.268 КУпАП та 63 Конституції України; розгляду справи по суті не відбулось, так як поліцейським повідомлено позивача про факт складання постанови, проте проігноровано його права, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Так, ст.268 КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема з метою запобігання безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є гарантіями обєктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі якщо між стадією складення протоколу та розгляду справи існуватиме часовий інтервал, що буде достатнім для захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Тому, накладення на позивача адміністративного стягнення з порушенням його прав та без встановленої законом процедури, вважає притягненням останнього до адміністративної відповідальності у протиправному порядку.

З наведених підстав вважає, що постанова підлягає скасуванню.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач інспектор 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3В . відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.07.2018 року (а.с.15-16).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

Заяв та клопотань, повязаних із розглядом справи, позивач, його представник та відповідач до суду не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 11.07.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ ст.ст.268-271, 286 КАС України (а.с.15-16), запропоновано відповідачеві до 17.07.2018 року подати відзив на позов.

2. Статтею 268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності курєром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом звязку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, відповідач інспектор 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 належним чином, відповідно до положень ст.268 КАС України, повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується направленням повідомлення працівником суду на електронну адресу представника позивача, установи, в якій працює відповідач (а.с.17-18, 19, 20, 21), про що наявна відмітка працівника суду секретаря судового засідання Бабиної І.Д. у матеріалах справи (а.с.22), зворотнім повідомленням про вручення представникові позивача поштового відправлення, яке містить судову повістку про виклик, ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.23).

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_2 та відповідач інспектор 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не прибули у судове засідання без повідомлення поважності причин, у звязку із чим відсутні перешкоди для розгляду справи, відповідно до ч.3 ст.268 КАСУ, якою передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

3. Згідно із вимогами ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідачем без поважних причин до 17.07.2018 року не надано відзив на позов, у звязку із чим суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

ІV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка аргументів позивача, висновок суду про наявність порушення прав позивача

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішень, дій субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 26.06.2018 року о 22.30.02 годині у с. Дачне Біляївського району Одеської області на 450 км. автодороги Київ-Одеса відповідачем інспектором 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №459165, з п.6 якої вбачається, що, дослівно мовою оригіналу «26.06.2018 22.25.48 с. Дачне км автодороги Київ-Одеса водій керував т.з. SCANIA R420 LA4X2MEB днз. АВ з н/п ZASLAW D-653 днз. АВ1022ХМ з перевищенням вантажу на строєну вісь на 1280 кг згідно чеку та довідки вагового комплексу, чим порушив п.22.5 ПДР Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомоб. дорогами, вул. або заліз. переїздами».

З п.7 оскаржуваної постанови вбачається обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого, мовою оригіналу «Стаття, частина статті КУпАП: ст.1-132».

Відповідно до п.8 оскаржуваної постанови, прийняте відповідачем рішення про вид адміністративного стягнення та сума штрафу: «510 грн».

В п.9 оскаржуваної постанови мало би бути зазначено, що до неї додається, оскільки вказаний пункт має назву «До постанови додається», проте, відповідачем не зазначено будь-яких додатків до цієї постанови.

Вказані судом факти підтверджуються копією другого примірника постанови, що оскаржується, який знаходиться у позивача і доданий останнім до матеріалів справи (а.с.5), тоді як відповідачем, всупереч вимогам ухвали суду від 11.07.2018 року, оригінал постанови серії ЕАА №459165 суду не надано.

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що вбачається із постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки із постанови про адміністративне правопорушення не вбачається, що вона винесена на підставі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження

оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення

відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків

притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення

адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3

цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього

руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей

протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне

правопорушення.

З позовної заяви вбачається, що позивач при складанні постанови про адміністративне правопорушення заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення, оспорював і накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому суд вважає, що вказана обставина не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов із викладом заперечень щодо вказаних обставин відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 11.07.2018 року.

Таким чином, відповідач, в силу вимог ч.5 ст.258 КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення та щодо винесення постанови, тобто оспорював допущення адміністративного правопорушення і стягнення, повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначити відомості, передбачені ст.256 КУпАП, що відповідачем не зроблено.

Також, з оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що норму КУпАП, за якою притягується позивач до адміністративної відповідальності, відповідачем зазначено таку, яка взагалі відсутня у вказаному Кодексі, а виклад обставин, установлених під час розгляду справи відповідачем, не відповідає фактичним обставинам.

Так, з п.7 оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач обвинувачує позивача та притягує останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1-132 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить такої норми.

У звязку із цим безпідставним є призначення позивачеві адміністративного стягнення в сумі 610 грн., враховуючи відсутність в КУпАП статті 1-132.

Крім того, з п.6 оскаржуваної постанови вбачається, що 26.06.2018 року о 22.25.48 год. в с. Дачне на автодорозі Київ-Одеса водій позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом SCANIA R420 LA4X2MEB з державним номерним знаком «АВ» з напівпричепом ZASLAW D-653 з державним номерним знаком АВ 1022 ХМ, при цьому, з перевищенням вантажу на строєну вісь на 1280 кг., що підтверджується «чеком» та «довідкою вагового комплексу».

Суд звертає увагу на те, що реквізити вказаних «чека» та «довідки вагового комплексу» із зазначенням даних про перевищення вантажу на строєну вісь в постанові не зазначені, до постанови вказані «чек» та «довідка вагового комплексу» не додані, оскільки в п.9 оскаржуваної постанови відсутнє зазначення будь-яких додатків до постанови.

Суд позбавлений можливості встановити вказані вище обставини для ухвалення обєктивного рішення у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, докази на підтвердження обставин справи, зазначених у постанові, відсутні, ОСОБА_1 відповідачем не надавалася можливість надати пояснення по суті справи.

Крім того, судом встановлено, що обставини правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, а посилання відповідача в оскаржуваній постанові на порушення позивачем пункту 22.5 ПДР України є безпідставним, так як, відповідно до вказаної норми ПДР, для контейнеровозів встановлено максимальну вагу вантажу, який дозволяється перевозити понад 44 т, при цьому визначено, що навантаження на одиночну вісь контейнеровозів повинно становити 11 т, на здвоєні осі 18 т., на строєні 24 т; осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Проте, з оскаржуваної постанови не вбачається, на підставі яких параметрів відповідач встановив, що транспортний засіб, яким керував позивач, із строєною віссю, а також не вбачається, яке навантаження на вісь було встановлено в цілому, що дало підстави для ствердження про його перевищення на 1280 кг, тоді як, відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.06.2018 року за №10651377, маса вантажу становила 41 т 400 кг. (а.с.7).

Крім того, суд звертає увагу, що при формулюванні обєктивної сторони адміністративного правопорушення у п.6 оскаржуваної постанови відповідач не вказує державний номерний знак автомобіля, яким керував позивач та який, на думку відповідача, перевозив вантаж з перевищенням вантажу на строєну вісь на 1280 кг., що свідчить про те, що обставини правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також, судом встановлено, що відповідач при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення не розяснив позивачеві його прав та обовязків, встановлених ст.268 КУпАП, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє зазначення такого розяснення.

Таким чином, судом встановлено, що постанова серії ЕАА №459165, винесена відповідачем відносно ОСОБА_1 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, не ґрунтується на повно зясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З розяснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вбачається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення норми КУпАП ст.1-132, яка взагалі відсутня в цьому Кодексі.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду доказів (фото- і кінозйомки, пояснення свідків тощо) на підтвердження вчинення позивачем порушення п.22.5 ПДР та будь-якого адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, як того вимагає ст.251 КУпАП, в тому числі порушення, передбаченого ст.1-132, яка взагалі відсутня в КУпАП.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів та адміністративного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, суд вважає, що права позивача порушені відповідачем складанням щодо нього протиправної постанови, тому є протиправними, оскільки вказана обставина підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Так, ст.72 КАСУ встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73-76 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові, а також представлені позивачем докази, констатує той факт, що ним надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачем не надано відзиву на позов із запереченнями щодо заявлених вимог, а також доказів на спростування позовних вимог.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено факт порушення його прав з боку відповідача.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість, проте, проігнорував пропозицію суду надати відзив із запереченнями щодо позову ОСОБА_1, не довівши, таким чином, належними та допустимими доказами правомірності свого рішення про складання постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що регулюються КАС України та КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача-субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до вимог ст.ст.280, 287, 289, 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інше. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне із таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

VІ. Висновки суду, розподіл судових витрат

Оскільки суб'єктом владних повноважень не було надано відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова серії ЕАА №459165, винесена відповідачем відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.1-132 КпАП України і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а позов задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягає стягненню з Головного Управління Національної поліції у Одеській області судовий збір у розмірі 704,80 грн., як розпорядника бюджетних асигнувань на діяльність Управління патрульної поліції у Одеській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, на підставі ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, серія АВ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАА №459165 від 26.06.2018 року в справі про адміністративне правопорушення, складену інспектором 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.1-132 КпАП України і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції у Одеській області, як розпорядника бюджетних асигнувань на діяльність Управління патрульної поліції у Одеській області, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України на рішення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом - пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Повне рішення складено і підписано 19.07.2018 року.

Суддя: