Справа № 820/2543/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 липня 2018 р. № 820/2543/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі Головуючого судді - Панченко О.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (вул. Міщенко, 4, с. Соколово, Зміївський район, Харківська область, 63420, податковий номер НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ), третя особа на боці позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ" (вул. Комсомольська, буд. 6, поверх 2, оф. 2, м. Дніпро, 49044, ) про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 особа - підприємець ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Комісії Державної фіскальної служби України про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 11.01.2018р. №554736/НОМЕР_1, відповідно до якого відмовлено у реєстрації податкової накладної.

- зобов'язати Державну фіскальну службу України провести реєстрацію податкової накладної №30 від 20.12.2017р. на суму 228672,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38112,00 грн. (реєстраційний номер документу: НОМЕР_2 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 особа - підприємець ОСОБА_2, 20.12.2017 року виписав податкову накладну №30 на суму 228672,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38112,00 грн. Позивачем отримана квитанція №1 від 28.12.2017 р. про реєстрацію податкової накладної/розрахунку кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак її реєстрація була зупинена на підставі рішення Комісії ДФС №554736/НОМЕР_1 від 11.01.2018р. про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач вважає рішення про відмову у реєстрації податкової накладної необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

На виконання ухвали суду від 12.04.2018 року відповідачем 08.05.2018 р. подано відзив на позов, в якому Державна фіскальна служба України вказала, що спірне рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №554736/НОМЕР_1 від 11.01.2018р. прийняте у межах повноважень та у спосіб визначений діючим податковим законодавством України. Крім того, зазначив, що на підтвердження проведення господарських операцій позивачу законодавцем надано право протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобовязання подати до контролюючого органу документи та пояснення, однак з поданих відповідачем документів неможливо ідентифікувати та підтвердити проведення господарських операцій.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином. Третя особа не скористалась правом на подання пояснень з приводу даного позову.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обовязковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.192, ч.3 ст.194, ч.4 ст. 243 КАС України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що позивач здійснює фінансово-господарську діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, основним видом діяльності якого є переробка олійних культур.

20.12.2017 року позивачем на підставі укладено договору купівлі-продажу №0711/17 від 06.11.2017 року виписано податкову накладну №30 на загальну суму 228672,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38112,00 грн. (а.с. 20) та направлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 особі - підприємцю ОСОБА_2 надійшла квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, у якій зазначено про прийняття та зупинення реєстрації податкової накладної, оскільки остання відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах гідно УКТ ЗЕД:2306. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН відповідно до пункту "в" п.п.201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 № 567 та/або таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу (а.с.21).

04 січня 2018 року по податковій накладній №30 від 20.12.2017 позивачем до ДФС України відправлено повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено з поясненнями та копіями документів для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, що підтверджується відповідною квитанцією №30 від 20.12.2017р. (а.с. 22-25).

Судом встановлено, що 11.01.2018 року відповідачем прийнято рішення №554736/НОМЕР_1 про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 15).

Щодо господарської операції, в межах якої виписано податкову накладну №30 від 20.12.2017р., судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів справи, 06.11.2017 року між позивачем (Покупець) та 08.12.2016 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "АПК Україна" (Продавець) укладено договір купівлі продажу №0711/17, за умовами якого продавець зобовязується передати насіння соняшника у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар відповідно до супровідних документів по кількості та якості, та оплатити його в строк, передбачений даним договором (а.с. 59-60).

Відповідно до п.5.1 договору, продавець оформляє передачу товару видатковою накладною та товарно-транспортну накладну, які є достатнім доказом передачі товару за даним договором.

На виконання п.5.1 договору ОСОБА_1 особою підприємцем ОСОБА_2 складено видаткову накладну №33 від 16.11.2017 р. на загальну суму 2097900,00 грн., у т.ч. ПДВ 349650,00 грн. (а.с. 61) та товарно-транспортні накладні: Р33/1 на 24320 кг., Р33/2 на 25040 кг., Р33/3 на 24380 кг., Р33/4 на 25760 кг., Р33/5 на 25020 кг., Р33/6 на 24680 кг., Р33/7 на 2456 кг., Р33/8 на 26040 кг, всього 199800 кг. (а.с. 62-69).

Оплата за товар здійснювалась у безготівковій формі, як то передбачено пунктом 6.1 договору, що підтверджується виписками з банку по рахунку позивача (а.с. 31-47).

Перевезення насіння соняшника здійснювалось за заявкою №1511-1 від 15.11.2017 року (а.с. 53) вантажними автомобілями ФОП ОСОБА_4 на підставі договору про надання послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом по території України №020114 від 02.01.2014 року (а.с. 57-58).

Насіння соняшника за договором №0711/17 від 06.11.2017 р. у кількості 199,8 тонн перевезено до місця відвантаження, що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт від 16.11.2017 р. №8 (а.с. 52).

Взяття купленого насіння соняшника на облік підприємства позивача, підтверджується актами внутрішнього пересування насіння від 02.11.2017р., 06.11.2017 р., 16.11.2017 р., 20.11.2017 р., 24.11.2017 р. (а.с. 76-80).

Кількість виробленої продукції за листопад 2017 року підтверджується відомостями руху олії соняшникової та макухи соняшникової від 30.11.2017 р. (а.с. 74-75).

В подальшому придбане насіння соняшника у ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "АПК Україна" позивачем реалізовано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ", що підтверджується укладеним договором купівлі продажу №ДО-121217 від 12.12.2017 року (а.с. 26-29).

Відповідно до договору №ДО-121217 від 12.12.2017 року ФОП ОСОБА_2 відвантажено макуху соняшника в кількості 47,64 т., що підтверджується видатковою накладною №20-12-1 від 20.12.2017 року на загальну суму 228672,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% 38112,00 грн., товарно-транспортна накладна №19/12-1 від 19.12.2017 року (а.с. 48-50).

Перевізником вантажу була ФОП ОСОБА_4, згідно договору про надання послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом по території України №020114 від 02.01.2014 року (а.с. 57-58).

За результатами відвантаження товару складено акт здачі-приймання виконаних робіт №4 від 20.12.2017 року (а.с. 55).

У своїй господарській діяльності позивач використовує власні приміщення та склади, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 70-72).

Також, позивач має власний цех з виробництва олії, що підтверджується експлуатаційним дозволом №63420/06/1637 від 19.01.2011 року, виданим Зміївською районною санітарно-епідеміологічною станцією (а.с. 73).

Суд відмічає, що за формою складення, змістом прав і обов'язків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобов'язань тощо, вищевказані договори закону не суперечать, вчинені між реально існуючими суб'єктами права зі статусом юридичних осіб, не має відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

Судом встановлено із наявних в матеріалах справи доказів, що реальність здійснення господарської операції підтверджується усіма необхідними документами.

Виконуючи вимоги ст. 187 Податкового кодексу України позивач виготовив податкову накладну №30 від 20.12.2017 року та засобами електронного зв'язку направив її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд зазначає, що податкова накладна №30 від 20.12.2017 складена у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно підпунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України, об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів;

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20.12.2017 року позивач здійснив спробу зареєструвати податкову накладну №30, однак позивачем була отримана квитанція від 28.12.2017 року, яка містила інформацію, а саме: "Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 2306. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до пункту "в" п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 №567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу".

03.01.2018 року позивачем були надані пояснення з приводу реальності здійснення операції, за якою складена податкова накладна, а саме, платник податків звертав увагу на те, що податкова накладна виписана позивачем за правилом першої події, як то передбачено приписами діючого законодавства. Також, позивача вказав, що контрагенти (як постачальники так і замовники) є реальними субєктами господарювання і операції є реальними.

За приписами пункту 74.2 статті 74 ПК України, в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних / розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" №1246 від 29.12.2010, податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пункту 12 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні приписи містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, згідно яких реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної / розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної / розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 ПК України, письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній / розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Між іншим, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач має свій власний цех з виробництва олії, має свої склади та приміщення, відтак суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 є необхідна матеріально-технічна база для зайняття позивачем своїм безпосереднім видом господарської діяльності, а саме: переробка олійних культур.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку, що господарська операція ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2, за договором купівлі-продажу від 12.12.2017 року №ДО-121217, укладеним із ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ", внаслідок якого складена податкова накладна від 20.12.2017 року №30, 16.06.2017 року №7, має реальний характер, адже відповідає основному напрямку господарської діяльності позивача, може бути здійснена власними силами позивача із урахуванням наявної у нього матеріально-технічної бази та підтверджена під час розгляду справи.

Поряд із цим, суд зазначає, що незважаючи на надані документи та пояснення позивача, відповідачем безпідставно та необґрунтовано прийнято спірне рішення від 11.01.2018р. №554736/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної №30 від 20.12.2017 року.

Суд звертає увагу, що абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" №190 від 29.03.2017р. встановлено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Абзацом 2 Постанови №190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної, у даному випадку, або "надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування", або "надання платником податку копій документів, які не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування".

Проте, в рішенні не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Отже, на думку суду, оскаржуване рішення не містить чіткого визначення підстав для прийняття Комісією рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

При цьому, суд зауважує, що оскільки до позивача встановлено Критерії оцінки ступеня ризиків - визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 2306, Комісією не було враховано пояснення та документи надані позивачем.

Суд, також зазначає, що факт зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарських операцій, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна / розрахунок коригування.

З урахуванням викладено вище, враховуючи той факт, що позивачем надано документи, що мають ознаки реальності здійснення господарської операції та взагалі факт подання цих документів та пояснень, відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної від 20.12.2017 року №30.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковою накладною №30, у реєстрації якої було відмовлено, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Поряд із цим, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 КАС України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом другим частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 62 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу на приписи п.п.19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМ України №1246 від 29.12.2010, (зі змінами), яким передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду). У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У першому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме Комісією ДФС.

У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної, при цьому датою реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні або день набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, нормами ПК України та Порядку чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної та зазначення дати її реєстрації

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.97; Конвенція набула чинності для України 11.09.97.

За приписами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України провести реєстрацію податкової накладної №30 від 20.12.2017р. на суму 228672,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38112,00 грн. (реєстраційний номер документу: НОМЕР_2 в Єдиному реєстрі податкових накладних, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

За правилами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним рішення.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 7, 19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (вул. Міщенко, 4, с. Соколово, Зміївський район, Харківська область, 63420, податковий номер НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ), третя особа на боці позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ" (вул. Комсомольська, буд. 6, поверх 2, оф. 2, м. Дніпро, 49044, ) про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Комісії Державної фіскальної служби України про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 11.01.2018р. №554736/НОМЕР_1, відповідно до якого відмовлено у реєстрації податкової накладної.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України провести реєстрацію податкової накладної №30 від 20.12.2017р. на суму 228672,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38112,00 грн. (реєстраційний номер документу: НОМЕР_2 в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (вул. Міщенко, 4, с. Соколово, Зміївський район, Харківська область, 63420, податковий номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 3524 (три тисячі пятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко