Справа № 761/19300/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Волошин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Справа № 761/19300/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мельничука В.П., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мірошниченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління поліції охорони в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Управління поліції охорони в м. Києві

про визнання дій протиправними

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови відповідача щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням 3-ї групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку зі встановленням 3-ї груп інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 07.12.2016 р., розмір якого на вказану дату становить 1600,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ним було вжито всіх заходів, які входять до його компетенції, для призначення позивачу спірної допомоги, однак прийняття рішення про її призначення та здійснення її виплати належить до повноважень МВС України.

Також апелянт зазначає, що він не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду даної справи судом першої інстанції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи і порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись, зокрема, на те, що він має право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням 3-ї групи інвалідності, здійснення якого належить саме до повноважень відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 29.09.1986 р. по 30.12.2005 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений з посади в УДСО при ГУ МВС України у м. Києві.

Згідно з випискою з акту МСЕК серії АВ № 0198635 від 07.12.2016 р. позивачу встановлено інвалідність 3-ї групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Викладене також вбачається із Довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0198635.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ № 0007486 визначено ступінь втрати працездатності позивачем 60%.

У грудні 2016 року позивач вперше звернувся до відповідача з приводу виплати йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 29.12.2016 р. № 2830/43/29/05/02-2016 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги з тих підстав, що питання фінансування виплат одноразової грошової допомоги згідно із постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850 не вирішено.

15.03.2017 р. позивач повторно звернувся до відповідача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ від 21.10.2015 р. № 850.

Листом від 11.04.2017 р. № Ш-21/43/29/3/01-2017 відповідач повідомив позивача, що розрахунок потреби коштів на виплату одноразової грошової допомоги переданий до Департаменту поліції охорони для вирішення питання отримання фінансування від МВС України.

23.06.2017 р. позивач знову звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та надання інформації.

Листом від 29.06.2017 р. № Ш-12/43/29/5/01-2017 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з недосягненням погодження у визначенні джерела покриття одноразової грошової допомоги, а також, що Департамент поліції охорони вживає всі заходи і виплата одноразової грошової допомоги буде проведена після прийняття рішення МВС України про призначення позивачу допомоги та надходження фінансування на зазначену виплату.

До вищезазначеного листа відповідачем було додано копію листа МВС України від 20.04.2017 р. № 15/2-1359, відповідно до якого призначення та виплата одноразової грошової допомоги та покриття виплат одноразової грошової допомоги здійснюється поліцією охорони, а також копію листа Департаменту поліції охорони від 16.05.2017 р. № 2014/43/6/02-2017 про відмову у призначені одноразової грошової допомоги з підстав існування невизначеності джерел фінансування для виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам підрозділів ДСО.

У липні 2017 р. позивач знову звернувся із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у відповідь на яку листом від 07.08.2017 р. № Ш-14/Ан відповідач відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зазначив, що це питання буде розглянуто після врегулювання на законодавчому рівні питання виплати з державного бюджету одноразової грошової допомоги, після чого відповідач повернеться до розгляду цього питання, про що позивача буде повідомлено.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо призначення та виплати позивачу спірної допомоги, а тому наявні підстави для зобов'язання його нарахувати і виплатити позивачу таку допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIIІ (далі - Закон № 580-VIIІ), «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII (далі - Закон № 565-ХІІ), Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Порядок № 850).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

До набрання чинності Законом № 580-VIIІ, тобто до 07.11.2015 р., порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону № 565-XII та Порядком № 850.

Відповідно до ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документів, зазначених в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIIІ Закон № 565-XII визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Системний аналіз викладених правових норм у контексті обставин даної справи надає підстави стверджувати, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом № 580-VIIІ.

Разом з тим, обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а не на Управління поліції охорони в м. Києві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 р. по справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 р. по справам №№ 808/1866/16, 806/845/16, від 15.05.2018 р. по справі № 161/16343/17, висновки якого, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для апеляційного суду при вирішенні даного адміністративного спору.

Отже, у даній справі позовні вимоги заявлені позивачем до неналежного відповідача. Водночас, у відповідності до ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи таких повноважень не має.

Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що відповідачем у цій справі (Управлінням поліції охорони у м. Києві) на виконання вимог п. 8 Порядку № 850 були вжиті всі залежні від нього заходи для забезпечення призначення позивачу спірної допомоги, зокрема складено висновок про призначення позивачу спірної допомоги з визначенням її розміру 240000,00 грн., який разом з відповідними матеріалами направлено до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

Також, перевіряючи доводи апелянта, колегія зазначає й те, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання 10.04.2018 р. у порядку, визначеному КАС України, зокрема ст. 124, відповідно до якої судові повідомлення здійснюються повістками-повідомленнями.

Водночас, повідомлення учасників справи під розписку КАС України не передбачає.

Тож, розписка, яка наявна у справі /Т.1 а.с.119/ та, окрім іншого, містить не застережені ніким виправлення дати розгляду справи, не є належним доказом повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання 10.04.2018 р.

Посилання представника позивача на те, що призначення спірної допомоги здійснюється відповідно до Порядку № 4, є безпідставними, оскільки даний порядок не поширюється на спірні правовідносини, що регулюються Порядком № 850.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Управління поліції охорони в м. Києві підлягає задоволенню, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року - скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в м. Києві - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління поліції охорони в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 19 липня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: