Справа № 820/5122/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р. № 820/5122/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.

за участю секретаря судового засідання - Молчанової О.М.,

представника позивача - Мєхтієва Д.Б.,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Державна фіскальна служба у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просить суд:

- підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків;

- зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_3

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішення про застосування арешту майна платника податків приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу (п. 94.6 ст. 94 ПК України), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Касир ОСОБА_4, 12.06.2018 отримавши під розписку копію наказу від 07.06.2018 року № 4095, відмовила від проведення фактичної перевірки, про що, відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України складено акт від 12.06.2018 року №4377/20-40-14-10. Враховуючи вищевикладене, було неможливо розпочати фактичну перевірку ФО-П ОСОБА_3 та наказ від 07.06.18 № 4095 залишається без виконання. У зв'язку із чим та на підставі п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПКУ заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято Рішення про застосування адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Відтак, з урахуванням вищевказаних фактичних обставин та в силу діючих норм законодавства, контролюючий орган уповноважений звернутися до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку.

Ухвалою суду від 02.07.2017 року відкрито провадження по справі. У судове засідання, призначене на 17 липня 2018 року прибули представники сторін.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано відзив на позов, в якому представник відповідача не погоджується із заявленими позовними вимогами. В наданому відзиві на позов та у судовому засіданні в обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ФОП ОСОБА_3, було прийнято « 22» червня 2018 року, то обґрунтованість такого арешту мала бути підтверджена судом до « 26» червня 2018 року. Такі висновки фактично узгоджуються з вимогами пункту 94.10 статті 94 ПК України.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна « 22» червня 2018 року та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/4887/18 від 26.06.2018р., провадження у справі за заявою в порядку ст. 283 КАС України Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - закрито.

Відтак, оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від « 22» червня 2018 року умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України, а тому позовні вимоги податкового органу в ній частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд при вирішенні спору по суті виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 12.06.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області на підставі направлень на проведення перевірки від 07.06.2018 №№ 5322, 5323, 5383, 5382 (а.с. 15-18) та наказу на проведення перевірки від 07.06.2018 №4095, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, на підставі п.п.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України, було здійснено вихід за адресою: м. Харків, вул. Сумська 71 на місце здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_3 для проведення фактичної перевірки.

Касир ОСОБА_4 12.06.2018, отримавши під розписку копію наказу від 07.06.2018 року № 4095, відмовила у проведені фактичної перевірки та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що причиною недопуску посадових осіб позивача слугувала невідповідність наказу № 4095 від 07.06.2018 вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме - в наказі не зазначено підставу для проведення перевірки відповідно до п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, на прохання надати копію твердження покупця, яке начебто є підставою для проведення фактичної перевірки з метою встановлення відповідності вищенаведених обставин, щодо яких призначалася фактична перевірка - представники ДФС відмовились. Окрім того, в наказі здійснено посилання на п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а фактична перевірка стосувалася перевірки оформлення трудових відносин з працівниками, тобто без зазначення підстав для проведення фактичної перевірки відповідно до п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України. (а.с.16-17)

Відповідно до п. 81.2 ст.81 Податкового кодексу України працівниками управління аудиту за місцем проведення перевірки, а саме: м. Харків, вул. Сумська 71, було складено акт від 12.06.2018 № 4377/20-40-14-10/, що засвідчує факт відмови касира ОСОБА_4 у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки (а.с.13).

На підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПКУ заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області Хачатуряном Б.О. 22 червня 2018 року о 12:35 прийнято Рішення про застосування адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, яким вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_3 (п.н. НОМЕР_1), що перебуває (розміщене, зберігається) за податковою адресою: м. Харків, вул. Григорівська, 47, та місцем здійснення діяльності: м. Харків, вул. Сумська, 71 (магазин «Арбуз»); надіслати рішення з вимогою тимчасово зупинити відчуження майна ФО-П ОСОБА_3 (п.н. НОМЕР_1).

Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою (поданням) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі №820/4887/18 провадження за заявою Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61093, АДРЕСА_1 код: НОМЕР_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій закрито. Роз'яснено заявнику про його право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

У зв'язку із вищевикладеним Головне управління ДФС у Харківській області звернулося з тими самими вимогами до суду в загальному порядку 27 червня 2018 року.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне:

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За змістом п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків , яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Диспозиція правової норми пункту 94.10 статті 94 ПК України визначає строк 96 годин, протягом яких суд спроможний підтвердити обґрунтованість прийнятого контролюючим органом рішення про арешт майна, з чого випливає обов'язок податкового органу, якому ця норма адресована, звернутися за підтвердженням адміністративного арешту майна в межах цього строку. Недотримання вищезазначеного строку, який в силу абзацу 2 пункту 94.10 статті 94 ПК України не може бути продовжений, унеможливлює правозастосування цієї норми в силу законодавчих приписів та унеможливлює вирішення судом питання про визнання арешту обґрунтованим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду із означеним позовом не у зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу та відсутністю майна для погашення такого боргу, а у зв'язку з не допуском працівників контролюючого органу до проведення перевірки. Будь-яких доказів, що на час виникнення спірних правовідносин у відповідача був податковий борг позивач не надав.

Також, підпунктом 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено припинення адміністративного арешту майна платника податків у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Відтак, оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від « 22» червня 2018 року умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України, а тому позовні вимоги податкового органу в ній частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 820/2312/17 від 15.05.2018р., в постанові по справі № 820/4710/16 від 15.05.2018р., та в постанові по справі № 820/2040/17 від 22.05.2018р.

Тобто, юридична дія власного рішення контролюючого органу про застосування арешту майна платника податків у спірних правовідносинах припинена, а відтак, не може бути відновлена за будь-яких умов, адже за своїм характером та правовим змістом строк у 96 годин є присікальним і поновленню чи продовженню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову контролюючого органу та наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки останні заявлені з порушенням приписів законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, 61093, АДРЕСА_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2018 року.

Суддя О.М. Шляхова