Справа № 815/930/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/930/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача за

первісним позовом

та відповідачів

за зустрічним позовом: ОСОБА_1

Представника відповідача за

первісним позовом та позивача

за зустрічним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб та зустрічним позовом ОСОБА_3 до головного управління ДФС в Одеській області, ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 суму транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначена заборгованість виникла у відповідача в результаті не сплати ним в добровільному порядку суми грошових зобов'язань з транспортного податку за податковим повідомленням рішенням від 18.06.2015 року №232-17.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26.04.2018 року.

18.04.2018 року від представника відповідача до Одеського окружного адміністративного суду надійшов зустрічний позов до Головного управління ДФС в Одеській області в якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення від 18 червня 2015 року №232-17, винесене ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про нарахування ОСОБА_3 транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн., та податкову вимогу від 19.11.2015 року №1586-23 про сплату податкового боргу з транспортного податку.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, що вищезазначені рішення податкового органу є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки відповідачем було неправомірно застосовано норми Податкового кодексу України, що регулюють справляння транспортного податку з фізичних осіб.

Відповідно до приписів ст.177 КАС України відповідач, який не є суб'єктом владних повноважень, має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.3 ст. 177 КАС України вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до частини 4 статті 177 КАС України, у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення та вимоги був прийнятий до провадження та відповідно до ч.3 ст. 177 КАС України об'єднаний в одне позовне провадження з первісним адміністративним позовом головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 177 КАС України судом було вирішено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №815/930/18 за правилами загального позовного провадження і призначити підготовче судове засідання.

25.05.2018 року, 06.07.2018 року, 13.07.2018 року судом були проведені підготовчі судові засідання, в яких учасники справи надали відзив на позовну заяву (а.с.39-46), відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.97-98), клопотання (а.с.100-101), відповідь на відзив на зустрічний позов (а.с.119-125) та додаткові письмові докази (а.с.131).

25 травня 2018 року протокольною ухвалою суду було залучено до участі у справи в якості другого відповідача - ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

За письмовою згодою всіх учасників справи, на підставі ч.7 ст. 181 КАС України, 13.07.2018 року судом було закрито підготовче провадження у справі тау той самий день призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 13.07.2018 року представник головного управління ДФС в Одеській області, ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (представник позивача за первісним позовом та представник відповідачів за зустрічним позовом) первісний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, в задоволені позовних вимог ОСОБА_3, викладених у зустрічному адміністративному позові,просила відмовити.

Представник ОСОБА_3 (відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом) первісний адміністративний позові не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 є власником транспортного засобу - автомобілю INFINITI QX70 універсал-В, 2013 року випуску, зареєстрованого 27.12.2013 року, з об'ємом двигуна 3696 куб.см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 виданого Центром ДАІ-5102 (а.с.65).

21 січня 2015 року Одеською міською радою було прийнято рішення №6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» (опубліковане у газеті «Одеський вісник» №3 від 31січня 2015 року), яким було встановлено транспортний податок та затверджено Положення про податок на майно в частині транспортного податку, яке містить норми аналогічні тим, що викладені в Податковому кодексі України.

18 червня 2015 року ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №232-17, яким податковий орган визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» в сумі 25000,00 грн. (а.с. 12).

19 листопада 2015 року ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було сформовано податкову вимогу форми «Ф» №1586-23, за якою станом на 18.11.2015 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 25000,00 грн. (а.с.11).

Враховуючи, що ОСОБА_3 заборгованість в добровільному порядку сплачена не була, головне управління ДФС в Одеській області звернулось до суду з первісним адміністративним позовом.

При вирішенні справи за первісним та зустрічним позовами суд зазначає наступне.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон №71-VIII), який набрав чинності 01.01.2015 року, було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають власні легкові автомобілі, зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством,та яківідповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 ст. 267 цього Кодексу, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу (підпункт 267.6.6 пункту 266.6 ст. 267 ПК України).

Єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) згідно із пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов'язково установлюють місцеві ради.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01.01.2015. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому, факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Вказане вбачається також з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте, така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити транспортний податок.

Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.

Зазначена думка суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 19.04.2018 року у справі №826/14359/16, від 27.03.2018 року у справі № 816/93/16.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом про те, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 232-17 від 18.06.2015 року, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року.

За відсутності правових підстав для винесення податкового повідомлення рішення, у податкового органу також були відсутні підстави для складання та надіслання ОСОБА_3 податкової вимоги про сплату податкового боргу з транспортного податку.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до головного управління ДФС в Одеській області, ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування повідомлення-рішення та податкової вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні первісного позову головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнуваньсуб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз (ч. 2 ст. 139 КАС України).

ОСОБА_3 Євгеновичемза подання зустрічного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн., що підтверджується квитанцією № N1CD945143 від 11.04.2018 року (а.с. 52).

Враховуючи наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному обсязі з ДПІ у Суворівському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській областіза рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, оскільки оскаржувані рішення були винесенні саме цим відповідачем.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені первісного адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5) до ОСОБА_3 (65025, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_3 (65025, АДРЕСА_1) до головного управління ДФС в Одеській області(65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5), ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (65025, м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 38-а)про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №232-17 від 18.06.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №1586-23 від 19.11.2015 року.

Стягнути з ДПІ у Суворівському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1409,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 20 липня 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.