Справа № 821/987/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 р. м. ХерсонСправа № 821/987/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Кукульник Я.В.,

за участю:

представника позивача - Сонька В.В.,

відповідача - Пигиди А.Б.,

представника третьої особи - Філатової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу "Дельфін" до Державного реєстратора комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради - Пигиди Андрія Борисовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про визнання протипраним та скасування рішення державного реєстратора,

встановив:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до Державного реєстратора комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради - Пигиди Андрія Борисовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради - Пигиди Андрія Борисовича від 26 квітня 2018 року за індексним № 40829572.

25 травня 2018 року судом прийнято рішення про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12 липня 2018 року.

05 червня 2018 року судом винесено ухвалу, якою забезпечено даний позов, шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна - цілісного майнового комплексу дитячого оздоровчого табору "Дельфін", що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, "Цукур" територія 14, до набрання законної сили рішенням суду, яке буде прийнято за результатами розгляду даної справи.

14 червня 2018 року відповідач подав до суду заперечення.

Ухвалою від 12 липня 2018 року залучено до участі в розгляді даної справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та оголошено перерву до 23 липня 2018 року.

17 липня 2018 року відповідач подав до суду заперечення та відзив на позовну заяву.

23 липня 2018 року ТОВ "ФК "Форінт" подало до суду заяву про закриття провадження по справі, пояснення та додаткові пояснення по справі.

23 липня 2018 року сторони в судове засідання з'явилися.

У ході судового засідання представник третьої особи просив суд закрити провадження у справі з підстав, викладених у заяві від 23 липня 2018 року. Зазначив, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки враховуючи спірні правовідносини які виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки (реєстрацію права власності на предмет іпотеки), а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, тобто даний спір має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2001 року (зареєстр. в ХБТІ від 20 вересня 2001 року № 82 в книгу № 1), позивачем було придбано цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, "Цукур" територія 14 (далі - спірне майно).

15 грудня 2005 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (в подальшому реорганізовано в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"; далі - Банк) та ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін" (правонаступником є позивач), укладено генеральну кредитну угоду №010/03-051/434 в межах позичкової заборгованості 1000000,00 грн.

11 січня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, визначених генеральною угодою, між Банком та позивачем укладено договір іпотеки № 23.

26 лютого 2007 року між наведеними сторонами укладено додаткову угоду до генеральної угоди від 15 грудня 2005 року.

07 березня 2007 року між Банком та позивачем на підставі генеральної та додаткової угоди укладено договір іпотеки за № 1053 (13 листопада 2007 року та 15 жовтня 2008 року до наведеного договору іпотеки внесені зміни, згідно яких зобов'язання по сплаті має бути виконано до 01 жовтня 2018 року в межах суми 6027100,00 грн.).

13 квітня 2018 року на підставі заяви позивача, державним реєстратором Скадовської РДА зареєстровано заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна.

26 квітня 2018 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким проведено держану реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт".

Позивач вважає наведені дії протиправними, такими, що безпідставно порушують його право, як власника на відповідне майно.

Надаючи правову оцінку наведеному, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зі статтей 2, 4 Господарського поцесуального кодексу України (далі - ГПК України) вбачається, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб'єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п. 13); (ч. 1 ст. 20 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з тих підстав, що реєстрацією права власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін" за ТОВ "ФК "Форінт", порушено право ТОВ "ДЗСТ "Дельфін", оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором щодо передачі майнового комплексу ТОВ "ФК "Форінт", була чинною заборона вчинення реєстраційних дій відносно наведеного нерухомого майна, що було перешкодою для прийняття відповідачем рішення від 26 квітня 2018 року за індексним № 40829572.

Відповідно до змісту статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов'язує офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року № 5203-VI, надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг ТОВ "Фінансова компанія "Форінт", а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін" за ТОВ "Фінансова компанія "Форінт", якою підтверджується певний юридичний статус об'єкту нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже суд доходить висновку про те, що спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об'єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист права власності.

Відтак, зазначена категорія спорів належить до юрисдикції господарських судів, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року та 17 квітня 2018 року в справах №№ 826/12559/16, 815/6956/15.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, керуючись ст. 238, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі № 821/987/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу "Дельфін" до Державного реєстратора комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради - Пигиди Андрія Борисовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 26 квітня 2018 року за індексним номером 40829572 - закрити, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 24 липня 2018 року.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 6.3