Справа № 820/3912/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 липня 2018 р. № 820/3912/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Солоницівськаої селищної ради Дергачівського району Харківської області (62370, обл. Харківська, Дергачівський район, смт. Солоніцевка, вул. Визволителів, б. 6) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області , в якому, з урахуванням зави про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним дії Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу на території АДРЕСА_2.

- зобов'язати Солоницівську селищну раду Дергачівського району Харківської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Рішенням XXIX сесії УІІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №27 від 28 вересня 2017 року вирішено відмовити у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу на території АДРЕСА_2, посилаючись на те, що відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняється надання (передача) земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності детального плану території або плану зонування, затвердженого відповідно до вимог вказаного закону, та зважаючи на відсутність зазначеної містобудівної документації.

Позивач вважає, що вищевказане рішення прийнято Відповідачем не у спосіб, що зазначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без дотримання принципу рівності перед законом, із допущенням прояву дискримінації прав Позивача. У зв'язку із чим позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх, на його думку, порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, представником відповідача надано відзив на позов, в якому відповідач не погоджується із позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. На підтвердження своїх доводів зазначає, що дійсно, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

На час розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11.09.2017 детальний план території та/або план зонування відсутній. Надаючи відмову на вищезазначене клопотання, селищна рада керувалася принципом розумності та виходила з того, що неможливо було встановити відповідність,/невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража генеральному плану населеного пункту, а надання такого дозволу потягло б лише матеріальні затрати громадянина ОСОБА_1, оскільки селищна рада в подальшому не змогла б передати у власність таку земельну ділянку. До того ж, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 є логічно необґрунтованим рішенням, оскільки через відсутність детального плану території подальша передача земельної ділянки у власність є неможливою.

У підготовче засідання, призначене на 19.07.2018 року, представник позивача не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача через канцелярію суду, у зв'язку із неявкою позивача, просив розглядати справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 19.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, проаналізувавши докази у їх сукупності, перевіривши оскаржувані рішення, дії/бездіяльність відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, 11 вересня 2017 року звернувся до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області із клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, орієнтовною площею 0,01 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2. До клопотання були додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копія довідки Держгеокдастру у Дергачівському районі, копія паспорта, клопотання Позивача відповідало вимогам частини 6 статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 9).

Рішенням XXIX сесії УІІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №27 від 28 вересня 2017 року вирішено відмовити у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу на території АДРЕСА_2, посилаючись на те, що відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняється надання (передача) земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності детального плану території або плану зонування, затвердженого відповідно до вимог вказаного закону, та зважаючи на відсутність зазначеної містобудівної документації (а.с. 8).

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України та п. 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема, надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з вимогами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Так, згідно положень ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст. 124 ЗК України).

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України 1. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Частиною 5 зазначеної норми передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до ч.6. ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмовляючи позивачу Солоницівська Селищна рада посилалась на відсутність у неї детального плану території та плану зонування, що є безпідставним, оскільки пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України визначені виключні підстави відмови у наданні такого дозволу - лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем (землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1. ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Приписами частини 4 та частини 5 зазначеної норми законодавства передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Щодо надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів судом встановлено наступне:

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаража на території АДРЕСА_3, представником відповідача повідомлено, що на даній земельній ділянці знаходиться об'єкт права власності - збудований гараж, який належить громадянці ОСОБА_4

Стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаража на території АДРЕСА_3, відповідачем повідомлено, що на даній земельній ділянці знаходиться об'єкт права власності - збудований гараж, який належить громадянину ОСОБА_5, що є виключенням застосування ч. 3 ст. 24 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності».

З огляду на зміст спірних правовідносин, суд зазначає, що надаючи відмову на вищезазначене клопотання, селищна рада керувалася принципом розумності та виходила з того, що неможливо було встановити відповідність/невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража генеральному плану населеного пункту, а надання такого дозволу потягло б лише матеріальні затрати громадянина ОСОБА_1, оскільки селищна рада в подальшому не змогла б передати у власність таку земельну ділянку.

Відповідачем зазначається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 є логічно необґрунтованим рішенням, оскільки через відсутність детального плану території подальша передача земельної ділянки у власність, на думку відповідача, є неможливою.

Щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачі у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відповідачем зазначається, що на даних земельних ділянках розташовані будівлі (споруди), які перебувають у їх власності, що також є виключенням застосування ч. 3 ст. 24 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності».

Стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_11, для ведення особистого селянського господарства, то рішення про надання такого дозволу приймалося ще у 2015р з подальшими змінами до нього в 2017 р., а також відповідно ст. 20 Земельного кодексу, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування. А для цих цілей дія ч. З ст. 24 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» не розповсюджується.

Між тим суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Для ефективного захисту прав позивача, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог та вважає за доцільне зобов'язати Солоніцевську селищну раду Дергачівського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Водночас, суд зазначає, що при розгляді даної справи судом враховано, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, в тому числі і дії органів місцевого самоврядування, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Під діями суб'єктів владних повноважень необхідно розуміти активну діяльність з боку органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що спрямована на виконання нормативно- правових актів різної юридичної сили.

Дії суб'єктів владних повноважень та органів місцевого самоврядування, що спрямовані на виконання нормативно-правових актів різної юридичної сили можуть бути двох видів:

- дії вчинюються відповідно до нормативно-правового акта, який повністю чи частково суперечить правовим актам вищої юридичної сили;

- дії вчинюються всупереч вимогам нормативно-правових актів, які застосовуються.

Винесення рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не можливо розглядати як дії селищної ради, які мають самостійний порядок оскарження, оскільки вони не спрямовані на виконання нормативно-правових актів, активних дій з боку селищної ради в даному випадку не було! Діяльність з прийняття рішень органом місцевого самоврядування є відмінною від діяльності із вчинення дій органом місцевого самоврядування і їх не можна ототожнювати.

Законодавець в ст. 5 КАС України встановив окремими пунктами статті можливість визнання протиправним та нечинним нормативно- правового акта чи окремих його положень та визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, що свідчить про окремий порядок оскарження рішень органів місцевого самоврядування.

Також, відповідно до пунктів 1-5 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

Частиною 2. ст. 5 передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В даному випадку позивач просить визнати дії протиправними та зобов'язати вчинити певні дії. що не відповідає вищезазначеній нормі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що дії не можуть бути визнані протиправними, оскільки рішення XXIX сесії XII скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 27 від 28 вересня 2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаража на території АДРЕСА_1 є достатньо мотивованим, таким, що винесене без дискредитаційного ставлення, і що селищною радою не порушено законних прав та інтересів громадян України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 9); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 4 ст. 90).

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Солоницівськаої селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Солоницівську селищну раду Дергачівського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га, для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 липня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.