Справа № 264/1373/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року справа №264/1373/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Сухарька М.Г., Шишова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції Ісаєва Вадима Анатолійовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1373/18 (головуючий І інстанції Пустовойт Т.В.) за позовом ОСОБА_3 до Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції Ісаєва Вадима Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції Ісаєва Вадима Анатолійовича (далі - відповідач), в якому просив: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № БР № 871610 від 11 березня 2018 року, як таку, що не має юридичної сили, тому, що винесена з грубим порушеннями (а.с.2-3).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 року позовні вимоги задоволено, а саме: скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11 березня 2018 року серії БР № 871610 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 ч.1 ст.126 КУпАП; закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.36, ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.38-40).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність встановлену законом. Позивач ні до винесення відносно нього постанови, ні до суду не надав та не спростував належними доказами наявності у нього та пред'явлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Допущенні відповідачем в оскарженій постанові помилки носять формальний характер та не спростовують доведеність порушення позивачем вимог ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. Апелянт зазначає, що вчинення позивачем порушення ПДР України зафіксовано інспектором за допомогою технічного приладу. Також, зазначене підтверджено поясненнями позивача які містяться на відеозаписі (а.с.41-45).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

11 березня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 871610 інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Ісаєвим В.А., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, позивача у відповідності до ст. 33, 36, 284 КУпАП, було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.4)

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 11 березня 2018 року о 18:30 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля будинку №41 пр.1 Травня в Лівобережному районі м.Маріуполя, здійснив проїзд без зупинки в зоні дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та керував автомобілем не маючи при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушено пп.33.2, 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем будь-яких доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 8.4. «б» ПДР України встановлено, що знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Підпунктом 2.2 підрозділу 2 «Знаки пріоритету» Розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено - "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Пунктом 2.1 «ґ» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом № 580-VIII та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395(надалі - Інструкція № 1395), передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, судом встановлено що перший відеозапис починається з розмови позивача в інспектором, другий відеозапис містить проголошення спірної постанови та підписання її позивачем.

Судом встановлено, що позивач на відеозапису не заперечував та визнав проїзд без зупинки в зоні дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та просив його відпустити. Також, на відеозапису позивач не заперечував відсутність полісу страхування. Спірна постанова не містить будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням.

Також, матеріали справи містять рапорт поліцейського роти Ісаєва В.А. про обставини правопорушення та в якому також зазначено, що в ході спілкування з водієм було виявлено, що у останнього закінчився термін дії полісу обов'язкового страхування, який він залишив працівникам поліції. Відповідно до полісу обов'язкового страхування № АК/3004224, строк дії полісу з 28.02.2017 року до 27.02.2018 року (а.с.31-32).

Тобто, вказаний відеозапис, рапорт, фотоматеріали, які додані до апеляційної скарги, та поліс обов'язкового страхування є достатніми для визначення суті правопорушення.

Крім того, позивачем в позовній заяві не заперечувався факт відсутності у нього полісу обов'язкового старування під час керування транспортним засобом та не надання його відповідачу.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неуважно досліджував відеозапис та не звернув увагу на пояснення позивача, які надавались ним в контексті роз'яснень інспектора поліції суті скоєного правопорушення.

Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення за обставинами викладеними в оскаржуваній постанові.

Суд не приймає посилання позивача на відсутність біля будинку №41 по пр.1 Травня в Лівобережному районі м.Маріуполя знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», оскільки, як зазначалось, позивач на відеозапису визнав свою провину в порушенні вимог пп. пп.33.2, 2.1 «ґ» ПДР України, а саме проїзд без зупинки в зоні дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Крім того, помилкове зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові місця зупинки транспортного засобу замість місця вчинення правопорушення не спростовує сам факт його вчинення позивачем.

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем при оформленні постанови, а саме на зазначенні ним в оскаржуваній постанові двох адміністративних правопорушень замість одного та накладення адміністративного стягнення тільки за одне правопорушення, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 Розділу V «Накладення стягнень» Інструкції № 1395, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. За частиною 2 статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Отже, відповідачем правомірно було складено постанову за вчинення позивачем кількох адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Щодо посилання позивача на заповнення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності нерозбірливим почерком, суд, ознайомившись з текстом спірної постанови, не знайшов підтвердження цим посиланням.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом, полісом обов'язкового страхування термін дії якого сплинув на момент зупинки позивача та поясненнями позивача на відеозаписі.

Відповідно до викладеного, у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції Ісаєва Вадима Анатолійовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1373/18 - задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1373/18- скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції Ісаєва Вадима Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № БР № 871610 від 11 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 17 липня 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді М.Г. Сухарьок

О.О. Шишов