Справа № 804/2431/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року Справа № 804/2431/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначення йому з 27.02.2018 року пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком з 27.02.2018 року відповідно до ст.26 з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією про зобов'язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року. У зв'язку з досягненням, встановленого законом пенсійного віку, 27 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою щодо призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Проте листом №56/3.22/13 від 05.03.2018 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що йому вже, призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, і його право на призначення нового виду пенсії - за віком на загальних підставах, у зв'язку із досягненням віку непрацездатності, законним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
29 травня 2018 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та зазначає, що з 26.06.2000 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка з 01.01.2004 року обчислена відповідно до норм та в порядку передбаченому Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Вважають, що відсутні підстави щодо зобов"язання управління призначити пенсію за віком з 27.02.2018 року відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч. 2 ст. 40 із застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, оскільки пенсія за віком позивачу призначена із зменшенням пенсійного віку за шкідливі умови праці з 26.06.2000 року. Крім того, зазначили, що пенсія позивачу призначена за п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" а не за ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як зазначає позивач у позовній заяві.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 29.09.1995 року. З 26.06.2000 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне страхування", яка з 01.01.2004 року розрахована відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
27 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення /перерахунок пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV про перехід на інший вид пенсії.
Проте листом №56/3.22/13 від 05.03.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з посиланням на те, що позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач, вважаючи таку відмову незаконною, звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Частиною 3 ст. 45 Закону № 1058-ІVвстановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-VІ.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії( за віком, по інвалідності, і зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Позивач з 26 червня 2000 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону № 1788-ХІІ, яка розрахована за нормами Законом № 1058-VІ від 09.07.2003 року Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
Отже, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону № 1058-VІ.
Судом встановлено, що позивачу вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1788-ХІІ, яка була обрахована за правилами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, а 27 лютого 2018 року він звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Даний вид пенсії (за віком) не є іншим видом пенсії у розумінні статті 10 Закону № 1058-VІ.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 29.11.2016 року № 133/476/15-а є безпідставним, оскільки у вказаній постанові вирішувався спір з органом ПФУ фізичної особи, яка отримувала пенсію за ст. 55 Закону №1788-ХІІ за вислугу років, що є іншим видом пенсії, ніж пенсія за віком.
Відтак, пенсія позивачу не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, оскільки статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 по справі № 336/368/16-а (2-а/336/59/16), від 03 квітня 2018 року по справі № 753/8128/16-а.
Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На думку суду, відповідачем доведено правомірності своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст 9, 77, 78, 139, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев