Справа № 826/10308/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 липня 2018 року м. Київ № 826/10308/18

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Шевченко Н.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про поновлення на роботі,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить:

- скасувати наказ МВС України № 2424-ос від 06.11.2015 «По особовому складу Департаменту Державної автомобільної інспекції» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, старшого інспектора відділу організації роботи дорожньо-патрульної служби 2-го управління МВС України згідно з пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, через скорочення штатів;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу організації роботи дорожньо-патрульної служби 2-го управління МВС України з 06 листопада 2015 року;

- зобов'язати МВС України видати наказ про прийняття ОСОБА_1 в управління безпеки дорожнього руху ДПД НПУ на посаду що відповідає стажу роботи та рівню кваліфікації.

До позовної заяви також додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, що обгрунтована наступним.

ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил № 114 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів - на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач у вищезазначеній заяві зазначає, що дізнався про порушення своїх прав при звільненні з роботи тільки після отримання юридичної консультації, з огляду на що позивач просить суд поновити пропущений строк для звернення до суду з даним позовом.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивача звільнено з роботи наказом МВС України № 2424-ос від 06.11.2015 згідно з пунктом 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України», через скорочення штатів. У позовній заяві позивач підтверджує, що з даним наказом був ознайомлений.

Проте, до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 03.07.2018.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, на противагу вказаному, в позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували поважність пропуску строку.

Суд не бере до уваги те, що позивач дізнався про порушення своїх прав при звільненні тільки після отримання фахової консультації, оскільки він будучи обізнаним про існування наказу про звільнення з роботи, не скористався наданим йому процесуальним правом звернутися до суду в межах розумного строку, без невиправданих зволікань.

Варто зазначити, що право людини на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для прямого застосування наслідків такого пропуску (залишення без розгляду, повернення), оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Необхідно зауважити, що доступ до правосуддя є одним з аспектів права на суд, проте не є абсолютним, воно передбачає обмеження, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, такі обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У справі «Белле проти Франції» Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, з наведеного у сукупності убачається, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду, пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України. Посилання позивача у заяві про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом на ту обставину, що про порушення його прав дізнався лише після отримання фахової консультації відхиляються судом, оскільки позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, тобто мав змогу дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в розумні строки, а не через 2 роки 8 місяців.

За таких обставин позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі положень п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з указаною правовою нормою позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123,169, 248, 256, 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

1.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом відмовити.

2.Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

3.Ухвалу про повернення позовної заяви разом із доданими матеріалами повернути позивачу супровідним листом негайно шляхом їх направлення рекомендованим поштовим відправленням із зворотнім повідомленням.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко