Справа № 9901/602/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2018 року

Київ

справа №9901/602/18

адміністративне провадження №П/9901/602/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Смоковича М.І.,

суддів Бевзенка В.М.,

Білоуса О.В,

Желтобрюх І.Л.,

Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулової О.І.,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Цуцкірідзе І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою ОСОБА_6

до Вищої ради правосуддя

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернувся до Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про:

визнання неправомірним і скасування рішення ВРП про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про звільнення у відставку з посади судді апеляційного суду Чернігівської області від 10 травня 2018 року № 1358/0/15-18 (далі також - Рішення);

зобов'язання ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 6 квітня 2018 року про звільнення у відставку з посади судді апеляційного суду Чернігівської області відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

Ухвалою від 4 червня 2018 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі за зазначеним адміністративним позовом і призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні (з викликом сторін) на 12 липня 2017 року. Тією ж ухвалою суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_6, з посиланням на частину першу статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), абзац четвертий пункту 34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону зазначив, що станом на 6 квітня 2018 року він як суддя набув право на відставку, оскільки мав необхідний для цього стаж. При прийнятті спірного Рішення ВРП не врахувала всіх обставин, які мали істотне значення, зокрема залишила поза увагою постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, якою йому до стажу судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, зараховано період роботи на посаді стажиста прокурора міста Чернігова з 2 червня 1997 року по 30 березня 1998 року та помічника-стажиста прокурора міста Чернігова з 30 березня 1998 року по 29 червня 1999 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих самих підстав, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

ВРП надіслала відзив на позов, а також матеріали, на підставі яких прийняла спірне Рішення. Серед іншого відповідач зазначив, що посади помічника стажиста і стажиста прокуратури міста Чернігова, на яких працював позивач з червня 1997 року по червень 1999 року, у розумінні Закону України «Про прокуратуру» та «Закону України «Про статус суддів» не належить до прокурорських посад, відповідно немає підстав для зарахування цього періоду роботи позивача до стажу, який дає право на відставку судді.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і на цій підставі встановив таке.

Указом Президента України від 4 серпня 2003 року № 802-2003 ОСОБА_6 призначений суддею Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Постановою Верховної Ради України від 4 червня 2009 року № 1455-6 позивач обраний суддею апеляційного суду Чернігівської області безстроково.

6 квітня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до ВРП із заявою про звільнення з посади судді у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

За наслідками розгляду заяви і доданих до неї документів ВРП прийняла рішення від 10 травня 2018 року № 1358/0/15-18, яким відмовила ОСОБА_6 у звільненні з посади судді у відставку з мотивів відсутності у нього стажу роботи, необхідного для звільнення з цієї підстави.

Так, у спірному Рішенні ВРП зазначила, що стаж роботи ОСОБА_6 на посаді судді складає 14 років 7 місяців 21 день, а загальний стаж роботи ОСОБА_6, який дає йому право на відставку, на дату розгляду ВРП його заяви, становить 17 років 11 місяців 7 днів, а не 20 років, як вважає позивач.

За результатами вивчення доданих до заяви позивача документів щодо визначення наявності чи відсутності у нього стажу, необхідного для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення та обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, ВРП встановила, що ОСОБА_6 працював на посадах стажиста прокуратури міста Чернігова з червня 1997 року по березень 1998 року, помічника-стажиста прокуратури міста Чернігова з березня 1998 року по червень 1999 року.

З посиланням на абзац четвертий пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відтак на частину четверту статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ), а також на положення статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (чинного на час перебування ОСОБА_6 на службі в прокуратурі міста Чернігова; далі - Закон № 1789-XII), у якій міститься роз'яснення поняття «прокурор», та на положення статті 50-1 Закону № 1789-XII ВРП констатувала, що період перебування ОСОБА_6 на посадах стажиста прокуратури міста Чернігова та помічника-стажиста прокуратури міста Чернігова не відноситься до прокурорських посад в розумінні Закону № 1789-XII та Закону № 2862-ХІІ, а тому не може зараховуватися до стажу, що дає судді право на відставку.

Щодо іншої діяльності ОСОБА_6 на посадах помічника прокурора міста Чернігова з червня 1999 року по березень 2000 року, прокурора відділу підтримки державного обвинувачення в судах прокуратури міста Чернігова з березня 2000 року по квітень 2001 року та головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення діяльності суддів управління юстиції в Чернігівській області з серпня 2001 року по березень 2003 року, ВРП вказала, що така (загальною тривалістю 3 роки 3 місяці 16 днів) підлягає зарахуванню.

Отже, як зазначено в Рішенні, загальний стаж роботи ОСОБА_6, який дає йому право на відставку, на дату розгляду ВРП становить 17 років 11 місяців 7 днів, що недостатньо для звільнення з посади судді у відставку.

Не погодившись з Рішенням, ОСОБА_6 звернувся з цим позовом до Верховного Суду як суду першої інстанції.

Колегія суддів встановила, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з тим, що ВРП, вирішуючи питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не зарахувала до стажу, що дає право на звільнення з цієї підстави, періоду роботи позивача на посаді помічника стажиста і стажиста прокуратури міста Чернігова (загальною тривалістю 2 роки і 26 днів). При вирішенні спору в цьому аспекті колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

У рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що «&?ї;…&?д; відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

Згідно з частинами першою, другою статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

За правилами частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

В абзаці другому частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до роз'яснення поняття «прокурор», яке міститься в статті 56 Закону № 1789-XII (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Окрім того, відповідно до частини п'ятої статті 50-1 «Пенсійне забезпечення працівників прокуратури» Закону № 1789-XII, на яку покликається ВРП у Рішенні, до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується: &?р;…&?о; прокурорським працівникам (пункт "б" частини другої цієї статті) - час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі; слідча робота в органах прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України; робота суддею; частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Отож, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за змістом статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів. Роз'яснення цього поняття («прокурор»), міститься у статті 56 Закону № 1789-XII і саме у такому значенні слід трактувати посаду «прокурор» та застосовувати положення статті 43 Закону № 2862-ХІІ в цій частині (застосування якої до спірних правовідносин ґрунтується на положеннях абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII), коли йдеться про вирішення питання про можливість зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, який дає право на відставку судді.

Посада «помічник стажиста» і «стажист» прокуратури не охоплюється поняттям «прокурор», визначення якого міститься у статті 56 Закону № 1789-XII, тому законних підстав для зарахування періодів роботи на зазначених посадах до стажу, який дає право на відставку судді, немає.

З приводу покликання позивача на частину п'яту статті 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ), то положення, які містить зазначена стаття, стосуються можливості зарахування періоду роботи на посаді стажиста в органах прокуратури до двадцятирічного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років (прокурорам і слідчим), тоді як щодо позивача вирішується питання про зарахування періодів його роботи в органах прокуратури до стажу, який дає йому право на відставку як судді.

Окрім того, варто зауважити, що в період, коли позивач працював на посадах «помічник стажиста» і «стажист» прокуратури міста Чернігова (червень 1997 року - червень 1999 року) стаття 50-1 Закону № 1789-XII була викладена в іншій редакції, зокрема не містила положень, про які зазначено вище.

Стосовно посилань позивача на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 826/1097/17, яку, на переконання позивача, ВРП безпідставно не врахувала при прийнятті Рішення, то такі аргументи, на думку суду, не спростовують висновків, зазначених вище. Вказаною постановою Чернігівський окружний адміністративний суд: визнав протиправною відмову апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_6 період роботи стажистом прокуратури м. Чернігова з 2 червня 1997 року по 30 березня 1998 року та помічником - стажиста прокурора м. Чернігові з 30 березня 1998 року по 29 червня 1999 року; зобов'язав апеляційний суд Чернігівської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_6 період роботи стажистом прокуратури м. Чернігова з 2 червня 1997 року по 30 березня 1998 року та помічником - стажиста прокурора м. Чернігові з 30 березня 1998 року по 29 червня 1999 року.

Апеляційний суд Чернігівської області виконав зазначене судове рішення і видав позивачеві довідку з урахуванням вказаних періодів роботи стажистом прокуратури міста Чернігова та помічником стажиста прокурора міста Чернігова. Цю ж довідку позивач надав ВРП разом із заявою про звільнення з посади судді у відставку.

З огляду на предмет спору і суб'єктний склад спірних правовідносин у цій справі та в справі № 826/1097/17, при ухваленні рішення про звільнення судді з посади обставини, встановлені постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 826/1097/17, не мають для ВРП преюдиційного значення в тому розумінні, як його визначає процесуальний закон.

Беручи до уваги встановлені обставини справи та їх правове регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що висновок ВРП про відсутність підстав для зарахування позивачеві до стажу, який дає право на звільнення з посади судді у відставку, періоду роботи помічником стажиста і стажистом прокуратури міста Чернігова є правильним. Без урахування періоду роботи на вказаних посадах загальний стаж роботи ОСОБА_6, який дає йому право на відставку, становить 17 років 11 місяців 7 днів, що відповідно до статей 116, 137 Закону № 1402-VIII недостатньо для звільнення з підстави, встановленої пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України, як того просив позивач. Отож, у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС судові витрати у виді судового збору, який позивач сплатив за подання цього позову, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_6 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: М.І. Смокович

Судді: В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх

Т.Г. Стрелець

Повний текст рішення складено 13 липня 2018 року.