Справа № 323/1907/18
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1907/18
Провадження № 2-а/323/29/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

23.07.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Смоковича М.В.,

при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 460370 від 27.06.2018 року (надалі - ОСОБА_3) про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді 510,00 грн. штрафу, а саму справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав та з порушенням встановленого законом порядку.

Зокрема, позивач посилається на те, що 27.06.2018 року він керував транспортним засобом «DAF LF 45.220», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому перевозив великогабаритний вантаж «Зернометач 3м 60У» висотою 3,95 м. На ділянці 700 км автодороги «Стрий Тернопіль - Кропивницький» позивач був зупинений відповідачем, який на місці склав оскаржувану ОСОБА_3, визнавши позивача винуватим у перевезенні великогабаритного вантажу без відповідного дозволу Національної поліції, тобто у порушенні п. 22.5 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР). При цьому оскаржена позивачем ОСОБА_3 була складена на підставі недостовірних даних про висоту вантажу вище за 4,00 м, з порушенням права позивача на правову допомогу та підготовку до розгляду справи, без залучення свідків, без відібрання від позивача пояснень, без ознайомлення з відеофіксацією порушення.

У звязку з викладеними обставинами позивач вважає постанову незаконною, оскільки вона винесена за відсутності належних та допустимих доказів вчиненням ним правопорушення, а розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення супроводжувався низькою порушень норм процесуального права, що також є підставою для її скасування.

В судове засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, своєчасно подавши відзив на адміністративний позов з додатком у виді відеозапису обставин складання оскаржуваної ОСОБА_3, в якому проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що 27.06.2018 року він разом з напарником дійсно виявив факт перевезення позивачем вантажу висотою 4,15 метрів без відповідного дозволу органів Національної поліції, тобто з порушенням п. 22.5 ПДР. ОСОБА_3 була винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що в цьому випадку допускалось ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. ст. 255, 268 КУпАП, на підставі оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні обставин справи. Також відповідач послався на те, що позивачем не надано жодного доказу, який спростовував би факт вчинення ним адміністративного порушення та підтверджував би незаконність дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Виходячи з того, що всі учасники справи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про неявку з поважних причин, а наданих ними матеріалів достатньо для розгляду справи, в силу вимог ч. 3 ст. 205 КАС України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Матеріалами справи підтверджується, і сторонами не оспорюється, що 27.06.2018 року на автодорозі «Стрий Тернопіль - Кропивницький» позивач керував транспортним засобом «DAF LF 45.220», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому перевозив вантаж у виді технічного обєкту сільськогосподарського призначення «Зернометач 3м 60У». За ствердженням позивача, висота його транспортного засобу разом з вантажем від поверхні дороги складала 3,95 м.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 з подальшими змінами і доповненнями (надалі - Правила).

Відповідно до п. 2 цих Правил, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

На ділянці 700 км автодороги «Стрий Тернопіль - Кропивницький» позивач був зупинений відповідачем з тих підстав, що у відповідача виникли обґрунтовані сумніви у тому, чи не перевищує висота транспортного засобу під керуванням позивача разом з вантажем відмітку в 4,00 метри.

На відеозапису, який надав відповідач, зафіксовані обставини вимірювання висоти транспортного засобу та складання оскаржуваної ОСОБА_3.

Так, на вказаному відеозаписі чітко видно (звук на наданому відповідачем відеозапису відсутній), як відповідач попросив іншого працівника поліції залізти в кузов автомобіля позивача та надав йому початок рулетки, з тим, щоб заміряти найвищу точку у висоті вантажу, від якої й визначити цю висоту. Яка саме висота вантажу до верхнього краю кузову та від верхнього краю кузову до поверхні дороги не зрозуміло, так як на даному запису відміток на рулетці, якої замірялася висота, не видно, а звук на наданому відеозапису - відсутній.

Однак суд не може прийняти вказаний відеозапис як належний та допустимий доказ перевищення дозволеної висоти автомобіля позивача та вантажу на ньому, оскільки на ньому взагалі не зафіксовано, з якої саме точки був розпочатий відлік висоти вантажу. Дії напарника відповідача на цьому відеозаписі не зафіксовані. Подія відбувалась у темний час доби при поганому штучному освітленні. Будь-яких схем чи інших обєктивних даних, які підтверджували б відстані, суду надано не було. Крім цього, на наданому відповідачем відеозапису відсутній звук.

З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що таке рішення відповідача свідчить або про те, що його висновок про перевищення висоти вантажу встановленої межі у 4,00 метри не ґрунтувався на обєктивних та перевірених даних і залишився лише припущенням, або про те, що відповідач не виконав свої обовязки та поставив у небезпеку всіх учасників дорожнього руху, які в подальшому перебували поряд з автомобілем позивача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуются її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 33/1/17 визнав правильними висновок суду першої інстанції у тій справі про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також у цій справі КАС ВС зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак, суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності оскаржуваної у цій справі ОСОБА_3, оскільки саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів законності й обґрунтованості ОСОБА_3. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що ОСОБА_3 навіть за формальними ознаками не в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній дійсно відсутні відомості про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), а також технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана ОСОБА_3 не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.

ОСОБА_3 серії ЕАА № 460370, винесену 27.06.2018 року інспектором батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький лейтенантом поліції ОСОБА_2, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати незаконною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4