Справа № 806/2161/18
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Житомир справа № 806/2161/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України в частині не нарахування індексації грошового забезпечення за період з 09.02.2010 по 07.10.2017 (окрім 2014 року) та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 09.02.2010 по 07.10.2017 (окрім 2014 року) на суму такої індексації за весь період затримки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після звільнення зі служби, у зв'язку із невиплатою індексації за період з 09.02.2010 по 07.10.2017 (окрім 2014 року) , звернувся із заявою до відповідача про її виплату, однак отримав відповідь, викладену у листі №11/3174 від 20.04.2018 з повідомленням про те, що у період з 01.01.2015 по 30.09.2015 індексація була нарахована. Крім того роз'яснено, що за спірний період не була проведена виплата індексації, у зв'язку із відсутності кошторисних призначень Державної прикордонної служби України на видатки щодо виплати індексації грошових доходів військовослужбовців. Вважаючи свої права на соціальний захист порушеними, звернувся до суду за їх захистом.

Ухвалою суду від 25.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Позивач в судове засідання не з'явився. Подав клопотання про розгляд справи без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву №14/4696 від 15.06.2018, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні його вимог у зв'язку із безпідставністю (а.с.38-40). В обґрунтування відзиву вказав, що індексацію грошового забезпечення за 2010, 2011 роки та в період з квітня по вересень 2014 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено, про що свідчить довідка щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення №183 від 11.06.2018. Крім того, зазначено, що індексація грошових доходів персоналу Державної прикордонної служби України не проводилася з липня 2015 року у зв'язку із відсутністю кошторисних призначень на здійснення такої виплати. Зокрема, зазначив, що Житомирський прикордонний загін є розпорядником коштів лише 3 рівня, потреба в коштах на виплату індексації подавалася щомісячно до Адміністрації Державної прикордонної служби України, однак через відсутність фінансових ресурсів видатки на проведення індексації грошового забезпечення не здійснювались.

Керуючись приписами ч.9 ст. 205, ч.4 ст. 229 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

В період проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління ДПС України №243-ОС від 06 жовтня 2017 року по особовому складу було припинено дію контакту та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 з 07 жовтня 2017 року (а.с.43).

Позивач 13 квітня 2018 року звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Листом №11/3174 від 20 квітня 2018 року Житомирським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомлено позивача про те, що у 2010, 2011 роках та за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року позивачу нараховано та виплачено індексацію, на підтвердження вказаного в матеріалах справи міститься довідка №183 від 11.06.2018 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за 2010-2014 роки (а.с 45).

Вказаним листом позивачу також роз'яснено, що позивач права на нарахування індексації грошового забезпечення за 2012-2013 роки не набув. Крім того зазначено, що у період з 01.01.2015 по 30.09.2015 індексація була нарахована. Що стосується періоду з 01.04.2016 по 07.10.2017, то відповідачем роз'яснено, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення не проводилась у зв'язку з тим, що кошторисні призначення Державної прикордонної служби України на 2016, 2017 роки та січень 2018 року не передбачали здійснення видатків на виплату індексації грошових коштів військовослужбовців, оскільки у відповідності до ст.5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-Х11 (далі - Закон № 1282-Х11) та п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік (а.с.13-14).

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 09.02.2010 по 07.10.2017 (окрім 2014 року) незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи по суті вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, регулюються Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ).

Державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму (ст.1 вказаного Закону)

Абзацом 5 статті 18 Закону № 2017-ІІІ встановлено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Приписами ч.2 ст. 19 Закону № 2017-ІІІ, вказано, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282-XII, зокрема індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Відповідно до частини першої ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників встановлені Порядком № 1078.

Відповідно до п. 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка, індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

З матеріалів справи слідує, що відповідач, як на підставу відмови у задоволенні позову, посилається на норми ст. 5 Закону № 1282-XII та п.6 Порядку № 1078, згідно яких проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік, проте будь-яких застережень щодо нездійснення в зв'язку з цим індексації зазначені норми не містять.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 у справі № К/800/3206/16 (№368/1047/15-а).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 не була проведена у зв'язку із відсутністю фінансових ресурсів, які надавалися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з огляду на те, що право військовослужбовця на оплату своєї праці не може залежати від надходження або ненадходження коштів із бюджету чи розпорядника бюджетних коштів вищого рівня і це питання повинно вирішуватися без порушення трудових прав військовослужбовця.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №502/2847/16-ц.

Крім того, з довідки щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за 2010-2014 роки Житомирського прикордонного загону №183 від 11 червня 2018 року встановлено, що за листопад - грудень 2010 року ОСОБА_1 виплачено 53,04 грн., за січень, серпень-вересень 2011 року виплачено 50,33 грн. та за квітень-вересень 2014 року виплачено 548,09 грн. (а.с.45).

Тобто, з вказаної довідки встановлено, що відповідачем частково виплачувалась індексація грошового забезпечення, що, в свою чергу, спростовує посилання відповідача про відсутність фінансових ресурсів щодо виплати індексації грошового забезпечення.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Окрім того, у контексті наведеного, суд відмічає, що проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказані відповідачем обставини у листі від 20 квітня 2018 року № 11/3174 та відзиві на позовну заяву не звільняють його від обов'язку здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1, з врахуванням виплачених сум індексації грошового забезпечення за період з 2010-2014 роки (відповідно до довідки №183 від 11.06.2018), у встановленому законом порядку.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 05.10.2015 по 19.02.2016, то суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з наказу начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України від 05.10.2015 № 250-ОС старшого сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії першої групи прикордонного контролю відділення прикордонного контролю оперативно-бойової прикордонної комендатури "Житомир" виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення та направлено з 05 жовтня 2015 року у розпорядження начальника 1 прикордонного загону (І категорії) Східного регіонального управління (І категорії) Державної Прикордонної служби України, для подальшого проходження служби (а.с.46).

В свою чергу, наказом начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України від 19.02.2016 № 28-ОС старшого сержанта ОСОБА_1, який прибув для подальшого проходження служби з 1 прикордонного загону (І категорії) Східного регіонального управління (І категорії) Державної Прикордонної служби України зараховано до списків особового складу частини та постановлено на всі види забезпечення з 19.02.2016 (а.с.47).

Тобто, у вказаний період позивач не був військовослужбовцем Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, не перебував на всіх видах забезпечення у відповідача, а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 05.10.2015 по 19.02.2016 та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05.10.2015 по 19.02.2016 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи положення пункту 10-2 Порядку № 1078, при переведенні військовослужбовця до іншого місця проходження служби, у разі не зміни посадового окладу, за такою особою має зберігатися сума індексація, визначена на попередньому місці роботи, виходячи з останнього базового місяця.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги щодо індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05.10.2015 по 19.02.2016 мають бути заявлені до того органу, де в зазначений період позивач проходив військову службу.

Також судом встановлено, що наказом т.в.о. начальника Житомирського прикордонного загону №361- ОС від 07 серпня 2010 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Державної прикордонної служби України з 06 серпня 2010 року, постановлено на всі види забезпечення та зобов'язано приступити до виконання службових обов'язків з 07 серпня 2010 року (а.с.44).

Тобто, початком періоду нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача є дата постановлення ОСОБА_1 на всі види забезпечення до Державної прикордонної служби України - з 07.08.2010, а тому позовні вимоги позивача щодо нарахування та зобов'язання виплатити індексацію грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, необхідною ознакою при вирішенні спору, є встановлення факту нарахування доходу, про що вказано в ст.3 цього Закону.

За змістом ст.4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

При цьому, як вже було зазначено, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Тобто, за наявності визначених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі №6-43цс14.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки відповідачем не здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, що є порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 та не доведено правомірність своїх дій, суд приходить до переконання, що порушенні соціальні права позивача підлягають відновленню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати повністю ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 07.08.2010 по 05.10.2015 та з 19.02.2016 по 07.10.2017.

Зобов'язати Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (вул. С.Параджанова, 125, м. Житомир, 10025, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 11114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) індексацію грошового забезпечення за періоди з 07.08.2010 по 05.10.2015 та з 19.02.2016 по 07.10.2017 з врахуванням сум індексації грошового забезпечення, виплачених у 2010, 2011 та 2014 роках.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст рішення складено: 23.07.2018