Справа № А37/407-07
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

"16" липня 2018 р.справа № А37/407-07

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі судді Чумака С.Ю., перевіривши відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року в адміністративній справі № А37/407-07 за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, третя особа: Східний офіс Держаудитслужби

в с т а н о в и в:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, 15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ.

Згідно з п. 13 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Отже, строк апеляційного оскарження на рішення судів першої інстанції, які були ухвалені до 15 грудня 2017 року, обчислюється за нормами КАС України, що діяли до набрання чинності нової редакції Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС в редакції станом на час ухвалення судового рішення апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Матеріали справи не містять вступної та резолютивної частин оскарженої постанови суду, текст останньої викладений одразу в повному обсязі, а представники відповідача були присутні при проголошенні постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року, якою позов ДП «Придніпровська залізниця» був задоволений.

У грудні 2017 року відповідач подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 року повернута апелянту, у зв'язку з неусуненням недоліків встановлених ухвалою суду від 20.02.2018 року.

26.06.2018 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 09.11.2017 року. В своїй апеляційній скарзі апелянт порушив питання про поновлення строку апеляційного оскарження вказаної постанови. Обґрунтовуючи зазначене клопотання, відповідач зазначає, що повний текст оскаржуваного судового рішення від 09.11.2017 року станом на дату повторного подання апеляційної скарги відповідачем не отримано та просить поновити такий строк.

Розглянувши наведені доводи відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV "Про доступ до судових рішень" (далі - Закон № 3262-IV) усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 цього Закону).

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 3262-IV встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 оприлюднена 23.11.2017 року.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що вперше відповідач подав апеляційну скаргу, в якій виклав свою незгоду з постановою від 09.11.2017 року, 14.12.2017 року (т. № 1 а.с. 240), тобто після вказаної вище дати оприлюднення, що свідчить про обізнаність апелянта зі змістом повного тексту судового рішення.

Крім того, у пункті 48 рішення від 3 квітня 2008 року по справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (UNION ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN № 11681/85).

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Зазначені висновки здійснені з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 818/1633/17 (ухвала від 25 травня 2018 року).

Крім того, в своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 09.11.2017 року відповідач також зазначає, що при зверненні з апеляційною скаргою вперше Офіс ВПП ДФС не мав змоги сплатити судовий збір за подання такої скарги, що стало підставою для повернення апеляційної скарги. Проте, платіжне доручення від 13.06.2018 року № 1746 про сплату судового збору в сумі 2346,26 грн. надійшло до Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС 21.06.2018 року, а доплату судового збору у розмірі 200 грн. здійснено 25.06.2018 рок, що дало змогу при зверненні з апеляційною скаргою повторно сплатити судовий збір у сумі 2346,26 грн.

Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 108 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Відтак, після усунення недоліків, які були підставою для повернення апеляційної скарги, її може бути подано повторно.

Проте, у випадку повторного подання апеляційної скарги, до неї застосовуються ті ж вимоги, що у випадку первинного оскарження, у тому числі й щодо дотримання строків на подання апеляційної скарги, встановлених статтею 186 КАС України.

Вчасне первинне подання апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом.

Разом з тим, навіть якщо рахувати строк на апеляційне оскарження постанови від 09.11.2017 року з дати постановлення ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, відповідач подав повторно апеляційну скаргу поза межами строку встановленого ст. 186 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), а саме через два місяці з моменту повернення такої скарги.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" Суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов'язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами

державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв'язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

Таким чином, неспроможність відповідача належним чином організувати фінансування витрат на оплату судового збору, не визнається судом апеляційної інстанції поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

Також колегія суддів зазначає, що ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Так, у п. 40 та у п. 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "… якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

Таким чином, у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Вказаний висновок здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 15.05.2018 року у справі № 804/2979/17.

Таким чином, зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

При цьому колегія суддів враховує наявність інших правових позицій Верховного Суду стосовно питання порушення строків через несплату судового збору суб'єктом владних повноважень, які, зокрема зазначені апелянтом в заяві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, проте не застосовує їх для вирішення спірного питання з огляду на вищевикладені доводи про неповажність таких причин в даному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали

особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на вищевикладене, суд дає можливість у десятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали надати заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 296, 298, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби в клопотанні про поновлення пропущеного строку.

Апеляційну скаргу Дніпропетровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року у справі №А37/407-07 залишити без руху та надати десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищезазначених недоліків.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач : С.Ю. Чумак