Справа № 816/1895/18
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1895/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

зза участю:

секретаря судового засідання Костіної А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Полтавської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про:

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 93943,12 грн за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року за період з 08 серпня 2016 року по 14 січня 2018 року,

- стягнення з Державної фіскальної служби України, Полтавської митниці ДФС на користь позивача 5000 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017, його було поновлено на посаді начальника Полтавської митниці ДФС та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС рішення суду було виконане ДФС України лише 15.01.2018 шляхом видання наказу №56-о, тобто лише через 1 рік та 2 місяці від дати набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016. З огляду на зазначене, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у загальній сумі 93943,12 грн за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 заперечували, просили суд відмовити в їх задоволенні. В письмових відзивах на позов представники зазначили, що на виконання судового рішення у справі №826/24337/15 наказом ДФС України від 15.01.2018 №56-0 "Про виконання рішення суду" скасовано наказ ДФС України від 26.10.2015 №3406-о "Про звільнення ОСОБА_4І." та поновлено останнього на посаді начальника Полтавської митниці ДФС. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 у справі №6-435цс15, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин. Водночас, в матеріалах позовної заяви відсутня інформація про звернення ОСОБА_4 з відповідною заявою до ДФС України про поновлення на роботі, що свідчило б про його бажання поновитися на роботі. Також позивачем не зазначено щодо встановлення виконавчою службою строку для подачі звіту про виконання судового рішення.

У відповіді на відзив представник позивача наполягав на правомірності позовних вимог та зазначив, що твердження Державної фіскальної служби України про відсутність з боку позивача якихось звернень про бажання поновлення на роботі є помилковими, оскільки чинним законодавством така вимога відсутня, крім того постанову Окружного адміністративного суду м.Києв допущено до негайного виконання.

У запереченнях на відповідь на відзив представник ДФС України та Полтавської митниці ДФС України підтримав свої аргументи викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши доводи представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (далі - Положення №236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Згідно з приписами постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" Полтавська митниця ДФС є юридичною особою публічного права територіальним органом ДФС України.

Підпунктом 15 пункту 11 Положення №236 Голова ДФС призначає на посаду за погодженням з Міністром фінансів і головами відповідних обласних та Київської міської держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДФС в областях та м. Києві; призначає на посаду за погодженням з головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників інших територіальних органів ДФС.

У період до 26.10.2015 ОСОБА_4 обіймав посаду начальника Полтавської митниці ДФС.

Наказом голови ДФС України ОСОБА_5 від 26.10.2015 №3406-о ОСОБА_4 звільнено з посади начальника Полтавської митниці ДФС з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" (а.с. 97 зі звороту).

Не погодившись із зазначеним наказом ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДФС України, Голови ДФС України ОСОБА_5, Полтавської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу від 26.10.2015 №3406-о, поновлення на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернення до негайного виконання постанови в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 26.10.2015 №3406-о. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС. Стягнуто з Полтавської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 49195,84 грн. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, стягнення з Полтавської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 5416,32 грн (а.с. 23-43).

У відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15 набрала законної сили 10.11.2016.

Разом з тим, в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, стягнення з Полтавської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 5416,32 грн, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15 підлягала негайному виконанню.

Як свідчать матеріали справи, наказом в.о. Голови ДФС України ОСОБА_6 від 15.01.2018 №56-о "Про виконання рішення суду", на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016, скасовано наказ ДФС України від 26.10.2015 №3406-о "Про звільнення ОСОБА_4І." та поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС (а.с. 99).

Тобто, фактично судове рішення у справі №826/24337/15 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, яке підлягало негайному виконанню, було виконане ДФС України, як повноважним органом, лише 15.01.2018.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4, вважаючи безпідставним несвоєчасне поновлення його на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з Полтавської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 93943,12 грн за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 за період з 08.08.2016 по 14.01.2018, а також стягнути з ДФС України, Полтавської митниці ДФС на користь нього 5000 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу".

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, постановами Верховної ОСОБА_5 України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до частини 1 статті Кодексу законів про працю України, введеного в дію з 01.06.1972 Законом Української РСР від 10.12.1971 №322-VIII, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, фактичне виконання ДФС України, як повноважним органом, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Полтавської митниці ДФС, яка підлягала негайному виконанню, відбулося лише 15.01.2018, що підтверджується наказом від 15.01.2018 №56-о "Про виконання рішення суду".

В якості підстави, що зумовила несвоєчасне виконання судового рішення у справі №826/24337/15, представник ДФС України вказала те, що позивач самостійно не звертався до ДФС України із відповідною заявою про поновлення на роботі, яка б свідчила про його бажання поновитися на роботі, а також на не встановлення виконавчою службою для ДФС України строку для подачі звіту про виконання судового рішення.

Разом з тим, суд вважає вказані доводи представника відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки виходячи з аналізу вищезазначених статей Кодексу законів про працю України слідує, що останні не містять застережень з приводу того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, як то подання роботодавцю відповідної заяви про поновлення на роботі чи предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення постанови у справі №826/24337/15) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому, пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Щодо тверджень ДФС України про відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення на роботі, суд зауважує на таке.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Слід зауважити на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "ОСОБА_7 проти України" (заява №40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у ДФС України, як повноважного органу, виник обов'язок щодо його виконання.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.03.2018 №2а-11523/10/1370 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72965551).

За викладених обставин суд вважає, що періодом вимушеного прогулу позивача в розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, є період з 09.08.2016 (наступний день за датою ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді) по 14.01.2018 включно (день, що передував дню видання наказу про поновлення на роботі).

З приводу суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Так, відповідно до наявних у справі довідок за підписом керівника Полтавської митниці ДФС ОСОБА_8 та в.о. заступника відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера/головного бухгалтера ОСОБА_9, середньоденна заробітна плата ОСОБА_4, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 зі змінами станом на 08.08.2016, становить 261,68 грн (а.с. 20, 84).

З довідки в.о. заступника відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера ОСОБА_9 (а.с. 85) слідує, що кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_4 у звязку із затримкою виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №826/24337/15 у загальному складає 359 днів.

Разом з тим, оскільки за висновками суду періодом вимушеного прогулу позивача в розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, є період з 09.08.2016 (наступний день за датою ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді) по 14.01.2018 включно (день, що передував дню видання наказу про поновлення на роботі), кількість днів вимушеного прогулу останнього у загальному становить не 359, а 358 днів.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 виплачувалися будь які кошти за час вимушеного прогулу за період з 09.08.2016 по 14.01.2018.

Сторонами не заперечується та обставина, що Полтавська митниця ДФС є окремою юридичною особою та має статус розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно нарахування та виплату заробітної плати своїм працівникам проводить безпосередньо сама Полтавська митниця ДФС.

Таким чином, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_4 та кількість днів вимушеного прогулу, розмір середньої заробітної плати останнього за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою виконання судового рішення у справі №826/24337/15, який підлягає стягненню з Полтавської митниці ДФС, складає 93681,44 грн (358 днів х 261,68 грн).

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з Полтавської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 93943,12 грн за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2016 за період з 08.06.2016 по 14.01.2018 підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Полтавської митниці ДФС середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі №826/24337/15 за період з 09.08.2016 по 14.01.2018 включно у загальному розмірі 93681,44 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з ДФС України, Полтавської митниці ДФС на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд вважає за важливе зазначити таке.

Відповідно до приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

01.06.2018 між адвокатом ОСОБА_1, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю від 25.07.2017 Серія ПТ №1796, виданого головою ОСОБА_5 адвокатів Полтавської області ОСОБА_10 на підставі рішення ОСОБА_5 адвокатів Полтавської області від 25.07.2017 №10 (а.с.15), та клієнтом ОСОБА_4 укладено договір №11 на ведення адміністративної справи (а.с. 14).

Відповідно до пункту 3 вказаного договору адвокат бере на себе зобов'язання щодо надання клієнту правової допомоги по адміністративній справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду, та захисту інтересів клієнта в суді адміністративної юрисдикції.

Згідно з пунктом 10.1 клієнт зобовязаний сплатити адвокату гонорар у день підписання договору в розмірі, передбаченому пунктом 6 цього договору.

Так, пунктом 6 договору визначено, що загальна сума гонорару з урахуванням позитивних наслідків для замовника: 5000 (пять тисяч) гривень.

Оплата послуг за проведену роботу без врахування наслідків (не підлягає поверненню): 5000 (пять тисяч) грн (клієнтом проведено повну оплату вартості правової роботи (послуг адвоката) (пункт 5 договору від 01.06.2018 №11).

Матеріали справи свідчать, що за послуги адвоката позивачем сплачено 5000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 01.06.2018 та детальним розрахунком витрат на правову допомогу (а.с. 16, 230).

Заважаючи на викладене та враховуючи підтвердження судом в ході розгляду справи факту несвоєчасного виконання судового рішення у справі №826/24337/15 саме ДФС України, як повноважним органом, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1, вул. Столєтова, буд. 40, м. Київ 28, 03028) до Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053), Полтавської митниці ДФС (, вул. А.Кукоби, 28, м. Полтава, Полтавська область, 36022) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Полтавської митниці ДФС (, вул. А.Кукоби, 28, м. Полтава, Полтавська область, 36022) на користь ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1, вул. Столєтова, буд. 40, м. Київ 28, 03028) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі №826/24337/15 за період з 09 серпня 2016 року по 14 січня 2018 року включно у загальному розмірі 93681 (девяносто три тисячі шістсот вісімдесят одна) гривня 44 (сорок чотири) копійки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1, вул. Столєтова, буд. 40, м. Київ 28, 03028) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя ОСОБА_11