Справа № 159/2138/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5381/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Поліцейського взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Малишевича Властиміна Ігоровича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2018 року (ухвалене в порядку спрощеного провадження головуючим-суддею Миронюком М.Г. у м. Ковелі) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поліцейського взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Малишевича Властиміна Ігоровича про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 466966 від 26.04.2018, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позов мотивований тим, що при прийнятті спірної постанови відповідачем безпідставно не було взято до уваги, що він не повинен був вмикати сигнал повороту, оскільки рухався по головній дорозі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2018 позов задоволено частково. Скасовано оспорювану постанову, звільнено позивача від відповідальності у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Провадження по справі закрито. В решті позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2018 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. При цьому зазначає, що суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством і звільняти осіб від відповідальності та закривати провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 та ч.2 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Суть правопорушення за її змістом полягала в тому, що ОСОБА_2 26.04.2018 приблизно о 07 год 05 хв, керуючи транспортним засобом марки «Volкswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, в місті Ковелі на перехресті вул. Івасюка та вул. Ветеранів, повертаючи ліворуч не подав сигнал світловими показниками повороту відповідного напрямку, чим порушив п.п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, доведена повністю, а дії відповідача в цілому відповідають вимогам чинного законодавства. Однак, при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 22, 33, 252, 280 КУпАП, не прийнято до уваги ту обставину, що позивач вперше притягується до адміністративної відповідальності, не враховано, що позивач рухався по головній дорозі, в ранковий час, коли рух не є інтенсивним, він рухався за відсутності інших учасників руху, таке порушення не могло привести до неприємностей і непорозумінь на дорозі і створити перешкоди іншим учасникам руху, а тому дане порушення, на думку суду, ніяким чином не вплинуло на безпеку дорожнього руху, а свідчить лише про формальний підхід відповідача при розгляді справи. У зв'язку з цим вважав, що зазначені обставини є підставою для звільнення особи від відповідальності в зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які полягають в наступному.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 цього Кодексу передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, якими передбачено, що особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 9.2. ПДР передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку : а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено поняття перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Згідно п.16.14 ПДР України якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватись між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Пунктом 10.4 ПДР передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегією суддів було досліджено відеозапис з камери поліцейського про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, з якого вбачається, що пояснюючи інспектору патрульної поліції свої дії, позивач зазначає, що на даній ділянці дороги непотрібно включати світлові покажчики повороту, оскільки він рухався по головній дорозі. Крім того, як видно з відеозапису, по вул. Івасюка разом зі знаком 2.3 «Головна дорога» наявний дорожній знак 7.8 «Напрямок головної дороги».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не здійснювався проїзд по прямій лінії, а його маневр передбачав здійснення напрямку руху, про який згідно з Правилами дорожнього руху необхідно попереджати світловими покажчиками відповідного напрямку. Позивач, проїжджаючи дане перехрестя мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов'язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Таким чином, на ділянці дороги, де водій ОСОБА_2 не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (ліворуч), застосовуються правила проїзду перехрестя, а у разі зміни напрямку руху на перехресті, відповідно до п. 9.2 «б» ПДР України, водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, повороту або розвороту.

Крім того, зміна напрямку руху головної дороги не позбавляє учасників дорожнього руху виконувати вимоги п. 9.2 «б» ПДР України на перехрестях.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оспорювана постанова прийнята відповідачем правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до встановлених обставин, при тому, що факт правопорушення визнається позивачем.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП є помилковим з огляду на наступне.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати протиправним та скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд, в даному випадку, не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а, як було зазначено вище, лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах.

Разом з тим, за своїм змістом стаття 286 КАС України передбачає можливість зміни заходу стягнення на легше за наявності відповідних для цього обставин в межах статті, проте не передбачає повноважень суду, який розглядає публічно-правовий спір, звільняти особу від відповідальності за наявності безпосередньої вини за вчинення правопорушення у зв'язку з його малозначністю.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Поліцейського взводу №2 батальйону УПП у Луганській області Малишевича Властиміна Ігоровича задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2018 року по справі №159/2138/18 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Поліцейського взводу №2 батальйону УПП у Луганській області Малишевича Властиміна Ігоровича про скасування рішення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Р. Б. Хобор
І. М. Обрізко