Справа № 815/451/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/451/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 26.03.2018р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Крусян А.В.

суддів: Градовського Ю.М. , Лук'янчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Аеротерм» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2018р. товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Компанія Аеротерм» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.01.2018р. №№; ; ; .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі господарські правовідносини позивача з контрагентами дійсно мали реальний характер, за якими наявні первинні документи та відсутні будь-які підстави для висновку про порушення норм чинного законодавства. Ствердження відповідача про безтоварність спірних господарських операцій не відповідають дійсності та спростовуються наданими до перевірки документами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2018р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції при вирішені справи обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в зв'язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29.11.2017р. по 19.12.2017р. на підставі направлень, працівниками відповідача згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 ПК України, відповідно до плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за ІV квартал 2017р., на підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 10.11.2017р. №5808, проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Компанія Аеротерм» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., валютного законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області складений акт №000841/15-32-14-04/36673158 від 27.12.2017р., яким встановлено порушення позивачем вимог п.2.6 гл.2 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління НБ України від 15.12.2004р. №637; положень п.п.44.1, 44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 1517122грн.; порушення приписів п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, ч.«а» п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 1573253. /т.1 а.с.107-260/

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області 17.01.2018р. винесено податкові повідомлення-рішення №№ про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1966611грн. (з яких 1573289грн. за податковим зобов'язанням та 393322грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 11818грн.; про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1797489грн. (1517121грн. за податковими зобов'язаннями та 280368грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 38073,70грн. /т.2 а.с.38-43/

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Предметом досліджень під час перевірки були фінансово-господарські відносини позивача, як замовника з підрядниками: ТОВ «Герд», ТОВ « Санторин-МК», ТОВ «Ребекс», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Стайлер Сноу», ПП «Фебрус», ТОВ «Союз-Прайд», ТОВ «Маро-Макс», ТОВ «Трилайнс», ТОВ «Велнер Грант», ТОВ «Велитон», ТОВ «Грін Буд Лайн», ТОВ «Ференс», ТОВ «Дакс ЛТД», ТОВ «Лотиана», ТОВ «Констракшн Лайн», ТОВ «Електролюкс», ТОВ «Реконструкція та відновлення», ТОВ «Стен Ник», ТОВ «Мигарон».

На підтвердження реальності господарських відносин позивачем в ході перевірки та до суду надані договори підряду з вказаними контрагентами, згідно до умов яких підрядники зобов'язується виконати будівельні роботи, здійснити поставку, монтаж, ремонт, технічне та сервісне обслуговування систем інженерії (електрозабезпечення, опалення, вентиляції, кондиціонування, та холодильного обладнання) з використанням своїх матеріалів та засобів, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити роботи згідно актів виконаних робіт. /т.2 а.с.45, 56-57, 71-72, 167-171; т.3 а.с.26-28, 230-231, 247-249; т.4 а.с.31-32, 87-88, 137-138, 154-155, 162-163, 246-247; т.5 а.с.79-80, 91-92, 100-101, 119-120, 142-145, 176-177, 209-211, 228-229/

Факт виконання контрагентами позивача - ТОВ «Герд», ТОВ « Санторин-МК», ТОВ «Ребекс», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Стайлер Сноу», ПП «Фебрус», ТОВ «Союз-Прайд», ТОВ «Маро-Макс», ТОВ «Трилайнс», ТОВ «Велнер Грант», ТОВ «Велитон», ТОВ «Грін Буд Лайн», ТОВ «Ференс», ТОВ «Дакс ЛТД», ТОВ «Лотиана», ТОВ «Констракшн Лайн», ТОВ «Електролюкс», ТОВ «Реконструкція та відновлення», ТОВ «Стен Ник», ТОВ «Мигарон» визначених умовами договорів робіт (надання послуг, передача ТМЦ) повністю підтверджується наданими позивачем документами, а саме:

картками рахунками; /т.2 а.с.47, 60, 73-74; т.3 а.с.35-46, 233-234, 250-251; т.4 а.с.35-38, 92-95, 139-140, 157, 166-167, т.5 а.с.1-3, 81, 95, 104, 122-123, 147, 178-180, 205, 214-215, 230, 240, 247-249; т.6 а.с.10,17/

актами здачі-прийому робіт (надання послуг); /т.2 а.с.49, 63, 66, 69, 84-86, 98-101, 103-106, 119-122, 124-127, 139-142, 146-149, 157; т.3 а.с.55-56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 79, 81, 83, 85, 87, 88, 91-95, 107, 113-116, 121, 124-125, 138, 140-147, 159-163, 169, 171, 173, 178-185, 200-203, 214, 216-220, 237, 239, 241, 243; т.4 а.с.2-6, 9-14, 34, 41, 44, 47, 50, 56, 59, 62, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 97, 100, 103, 106, 108, 110, 112, 114, 116, 119, 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 142-145, 159-160, 168-171, 183-187, 208-213, 235, 237, 239, 241; т.5 а.с.6-9, 21, 24-27, 41-44, 60-63, 84-85, 96-97, 106, 108, 110, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 148-157, 181, 183, 185, 187, 189, 191, 193, 195, 207, 216-217,220; т.6 а.с.25/;

актами звірки взаємних рахунків; /т.2 а.с.58, 75, 172-173; т.3 а.с.155, 235; т.4 а.с.89, 150, 164, 249; т.5 а.с.93, 102, 213, 232, 234-235/;

податковими накладними; /т.2 а.с.50, 64, 67, 70, 77-82, 182-184, 186-188, 190-191, 194-196, 198-200, 202-203, 205-206, 208,209, 211-215, 217-218, 220-221, 223-224, 226-228, 230-231, 233, 234, 236-237, 239-240, 242-243, 245-247, 249-251; т.3 а.с.2, 3, 5, 6-7, 9-11, 13-14, 16-18, 20-21, 23-24-25, 47-54, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77-78, 80, 82, 84, 86, 88, 90, 104, 105, 106, 108-110, 119-120, 122-123, 137, 139, 154, 156-158, 168, 170, 172, 174-175, 199, 211-213, 215, 227, 238, 240, 242, 244; т.4 а.с.15-21, 42, 45, 48, 51, 54, 57, 60, 63, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 84, 98, 101, 104, 107, 109, 111, 113, 115, 117-118, 120, 122, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 146-149, 161, 182, 206-207, 234, 236, 238, 240, 242; т.5 а.с.20, 21, 38-40, 58-59, 76, 83, 86-88, 98-99, 111-112, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 160-162, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 208, 221-225, 236-238, 242-244; т.6 а.с.1-3, 5-7, 12-14, 19-20, 22-23, 25/

рахунками на оплату за замовленнями; /т.2 а.с.62, 65, 68, 83, 82, 102, 113, 123, 134, 145, 156, 181, 185, 189, 192, 197, 201, 204, 207, 210, 216, 219, 222, 225, 229, 232, 235, 238, 241, 244, 245; т.3 а.с.1, 4, 8, 12, 15, 19, 22; т.4 а.с.40, 43, 46, 49, 52,55, 58, 61, 64, 96, 99, 102,105; т.5 а.с.107, 109/;

довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат; /т.2 а.с.87-88, 96-97, 107-108, 117-118, 128-129, 143-144, 150-151; т.3 а.с.96-97, 111-112, 129-130, 148-149, 164-167, 176-177, 204-205, 221-222; т.4 а.с.23-24, 176-177, 188-189, 214-215; т.5 а.с.16-17, 28-29, 45-46, 64-65, 105, 158-159/

ліцензіями Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо господарської діяльності з будівництва ІV, V категорії складності. /т.2 а.с.51, 54, 158, т.3 а.с.228, 245, т.4 а.с.85, 135, 152, 244, т.5 а.с.77, 89, 118, 136, 174, 196, 198, 200, 203, 226/

З матеріалів справи також вбачається, що між ТОВ «Електролюкс» та ТОВ «Легобуд» укладений договір переуступки №8КА (на виконання робіт) від 10.09.2015р., за умовами якого ТОВ «Електролюкс» відступило (передало), а ТОВ «Легобуд» прийняло на себе право виконати замовлені ТОВ «Компанія Аеротерм» роботи згідно договору №8КА від 21.07.2015р., укладеного між ТОВ «Електролюкс» та ТОВ «Компанія Аеротерм». Виконання робіт підтверджується: звітами; картками рахунку; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг); актами прийому виконаних будівельних робіт; довідками вартості виконаних будівельних робіт; податковими накладними; відомостями ресурсів; ліцензією Державної архітектурно-будівельної інспекції України ТОВ «Електролюкс» на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створення об'єктів архітектури. /т.5 а.с.138-175/

Судом з'ясовано, що між позивачем та ПП «Санді Плюс» також були укладені договори купівлі-продажу від 18.03.2014р. №87/14, від 03.07.2015р. №203/15, договір поставки від 26.02.2016р. №73/16 товарно-матеріальних цінностей, сантехнічних виробів. Виконання зазначених договорів підтверджується: актами звірки взаємних розрахунків; звітами; рахунками на оплату; видатковими накладними; податковими накладними. /т.2 а.с.161-251, т.3 а.с.1-25/

При цьому, апелянтом не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного перегляду справи первинні документи, надані позивачем та його контрагентами, за змістом відповідають вимогам законодавства, які пред'являються до первинних документів. Доказів недостовірності даних в цих документах апелянтом не представлено.

При цьому, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

Тобто, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодний законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

За чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначаються Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, відповідно до п.1.2 якого оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пунктом 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі.

Як встановлено судом, та вбачається з наявної у матеріалів справи належним чином засвідченої копії Касової книги ТОВ «Компанія Аеротерм» за 2015р., позивачем у повному обсязі, з урахуванням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, оприбутковано готівкові кошти до касової книги підприємства 21.08.2015р. в сумі 7614,74грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №1 від 21.08.2015р. на суму 7614,74грн., відомістю на виплату грошей за серпень 2015р. №27 на суму 7614,74грн., видатковим касовим ордером від 21.08.2015р. на суму 7614,74грн., оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 301, карткою рахунку 301. /т.1 а.с.58-65/

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Згідно положень частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагентів товару та послуг, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечується відповідачем.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інтенції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з ст.133 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Державної судової адміністрації України на рахунок №:26001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 85814 (вісімдесят п'ять тисяч вісімсот чотирнадцять)грн. 85 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Лук'янчук О.В.