Справа № 308/3179/18
Суддя: Монич О. В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3179/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Монич О.В.,

при секретарі судового засідання Пассер М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил відносно нього за ч. 3 ст. 470 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 3802/30500/17 від 06.12.2017 року.

Позов мотивує тим, що 06 грудня 2017 року в.о. заступником начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 розглянуто матеріали справи про порушення митних правил за ознаками вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України та винесено постанову № 3802/30500/17 , відповідно до якої ОСОБА_1 визнано таким, що порушив вимоги ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

З такою постановою позивач не погоджується з огляду на наступне. Аналізом постанови у справі про порушення митних правил № 3802/30500/17 від 06.12.2017 року встановлено, що єдиним доказом вини громадянина України ОСОБА_1, що підтверджує ввезення ним автомобіля марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», VIN-код №JT111GJ, реєстраційний номер Литви FJG164, 13.08.2015 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС в митному режимі «транзит» та його не вивезення з території України, є інформаційні дані з бази даних АСМО «Інспектор» та ЕАІС ДФС України, згідно якої вказаний транспортний засіб слідував з метою транзиту на митну територію України, відповідно до ч.1 ст. 381 ЗУ від 13.03.2012 № 4495-VI.

Разом з тим, позивач зазначає, що будь-якого відношення що ввезення автомобіля марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», VIN-код № JT111GJ, реєстраційний номер Литви FJG164 немає, а слідував в ньому лише в якості пасажиру, однак жодного автомобіля на територію України не ввозив, а тому не має можливості його завезти назад. Не є власником чи уповноваженою особою на володіння чи користування жодного транспортного засобу, крім того в нього відсутнє водійське посвідчення на право керування транспортним засобом і таке ніколи не видавалось. Жодних документів, які підтверджують його відношення до вищевказаного автомобіля не існує, а тому він їх інспектору митниці не надавав і надавати не міг.

Зазначає, що будь яких документів в матеріалах справи про порушення ним митних правил, які б підтверджували факт його відношення до автомобіля марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», VIN-код №JT111GJ, реєстраційний номер Литви FJG164, а саме: технічного паспорту на даний транспортний засіб, доручення на право користування даним автомобілем, доручення на право перетину кордону на даному автомобілі, а також доручення на право перетину кордону на даному автомобілі, на право виїзду за межі території Європейського Союзу, які б підтверджували реєстрацію даного автомобіля на ім»я ОСОБА_1 немає і не могло бути.

Таким чином, є підстави стверджувати, що внаслідок зазначених обставин ОСОБА_1 не мав ні умислу, ні мети порушувати митні правила, а тому в його діях відсутні ознаки вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Враховуючи вище викладене, позивач просить суд, постанову в.о. начальника Закарпатської митниці начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 в справі про порушення митних правил № 3802/30500/17 від 06 грудня 2017 скасувати.

Позивач в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву згідно якої просить суд, розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, однак надав суду письмову заяву, згідно якої заперечив проти задоволення адміністративного позову, просив суд, розглянути справу у його відсутності. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку із правомірністю оскаржуваної постанови та безпідставністю адміністративного позову. Надав суду письмові заперечення.

З»ясувавши обставини, на які особи, які беруть участь у справі посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до наступного висновку.

Стаття 1 Митного кодексу України встановлює, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, повязані із справлянням митних платежів, регулюються цимКодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно частини 4 статті 3 Митного кодексу України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Імператив статті 487 Митного кодексу України вказує, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил, статті 488 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 494 Митного кодексу України, Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Докази у справі про порушення митних правил визначаються статтею 495 Митного кодексу України. Дана норма закону передбачає, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2017 року в.о. обов»язків заступника начальника Закарпатської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 3802/30500/17, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відповідно до положень ст.458 МК України порушенням митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність..

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого ст. 95 цього кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, більше ніж на 10 діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Зі змісту постанови та протоколу про ПМП встановлено, що 10 листопада 2017 року о 21 год. 18 хв. в зону митного контролю на ділянку «В»їзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «VW», моделі «CADDY», реєстраційний номер Угорщини PGY273, де в якості пасажира слідував гр.. України ОСОБА_1, що прямував у приватних справах з Угорщини в Україну.

Під час здійснення митних формальностей внаслідок спрацювання АСАУР було встановлено, що відносно ОСОБА_1 наявне орієнтування Закарпатської митниці ДФС від 26.08.2015 року № 07-70-63/45-4278 що відсутності інформації про вивезення за межі митної території Українм транспортного засобу реєстраційний номер FJG164.

В ході проведення аналітично перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України було встановлено, що 13.08.2015 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 ввезено легковий автомобіль марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», VIN-код №JT111GJ, реєстраційний номер Литви FJG164.

Відповідно до інформації в базі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, даний транспортний засіб слідував з метою транзиту на митну територію України, відповідно до ч.1 ст. 381 Закону України від 13.03.2012 року № 4495-VІ

Судом встановлено, що станом на 10.11.2017 року вказаний автомобіль не вивезено за межі митної території України і термін перебування вказаного транспортного засобу на митній території України, ввезеного ОСОБА_1 з метою транзиту перевищено більше, ніж на десять діб.

Пунктом 1 ст. 95 Митного кодексу України передбачено, що строк транзиту транспортного засобу через митну територію України не повинен перевищувати 10 діб, а в разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб.

Згідно ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до положень ч.3 та ч.5 статті 380 МК України громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Враховуючи інформаційні дані з центральної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006», громадянин України ОСОБА_1 мав вивезти за межі митної території України легковий автомобіль марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», VIN-код № JT111GJ, реєстраційний номер Литви FJG164 до 10.11.2017 року включно.

Положеннями 1 статті 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 року, до обставин непереборної сили відносяться: смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоровю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події.

За змістом п.2 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 657 31.05.2012, обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема, стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обовязкових для особи, закриття шляхів, проток каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Як вбачається зі змісту ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, доводи представника в цій частині є необґрунтованими.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання, що у органу органів доходів і зборів було достатньо підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України .

Крім цього статтею 467 МК України передбачені строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил. Загальний строк накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил становить шість місяців з дня вчинення правопорушення.

Згідно із частиною 1 статті 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

В положеннях Митного кодексу Українине міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до роз»яснень, що викладені у листах Міністерства юстиції України від 01.12.2003 N 22-34-1465, від 17.07.2007 N 22-14-493, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його неповністю або неналежним чином.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі тимчасового ввезення, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом певного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Дії громадянина ОСОБА_1 щодо залишення автомобіля на території України без надання органу доходів і зборів будь яких підтверджуючих документів про неможливість його вивезення, почались з невиконання обовязку дотримання строків тимчасового ввезення та продовжувались безперервно, шляхом невиконання цього обовязку, тобто вказане правопорушення є триваючим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для скасування постанови в справі про порушення митних правил № 3802/30500/17 від 06 грудня 2017 року , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст.470 МК України не має, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 1, 3, 4, 8, 192, 380, 458, 460, 467, 481, 495, 529, 530, 531 Митного кодексу України, статтями 6, 9, 247, 251, 252,280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 7-11, 71-72, 128, 158, 159, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил відносно нього за ч. 3 ст. 470 МК України відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4