Справа № 211/1789/17(2-а/211/116/17)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

Київ

справа №211/1789/17(2-а/211/116/17)

адміністративне провадження №К/9901/43193/18 К/9901/43195/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гриціва М.І., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу в складі судді Ніколенко Д.М. від 04 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Юрко І.В., Гімона М.М., Чумака С.Ю. від 10 серпня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі №211/1789/17(2-а/211/116/17) за позовом ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання поновити виплату пенсії,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року представник позивача в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, в якому просила зобов'язати відповідача провести поновлення їй пенсії з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано Криворізьке Південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07 жовтня 2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року у справі №211/1789/17 скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Криворізького Південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання поновити виплату пенсії в частині період з 07.10.2009 року по 17.10.2016 року залишено без розгляду.

Зобов'язано Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 18 жовтня 2016 року.

Представник позивача у касаційній скарзі просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зокрема, посилається на позицію Верховного Суду України щодо безпідставного застосування строків звернення до суду та вважає, що пенсію має бути поновлено з 07.10.2009.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що відсутні підстави для відновлення виплати пенсії позивачу, яка виїхала за кордон на постійне місце проживання.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Криворізькому Південному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області (раніше Дзержинському УПФУ та отримувала пенсію за віком) з 01.09.2001 року по 25.10.2004 року, тобто до виїзду на постійне місце проживання за кордон (Ізраїль).

05.08.2016 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення їй виплати раніше призначеної пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач листом від 10.08.2016 року №Б-38/03/43 відмовив позивачу у поновленні пенсії, зазначивши, що позивачем до заяви не надано паспорт.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм діючого законодавства, позивач має права на поновлення виплати пенсії.

Скасовуючи судове рішення та залишаючи без розгляду в частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин застосовуються строки звернення до суду.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст. 99, 100 КАС України. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) та від 08.06.2016 року (справа № 505/2135/14-а).

Позовна заява подана до суду 18 квітня 2017 року, отже позов підлягає задоволенню з 18 жовтня 2016 року в межах шестимісячного строку звернення до суду, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 17 жовтня 2016 року вірно залишено без розгляду.

Стосовно доводів касаційної скарги відповідача, що позивачем не подано заяву про відновлення виплати пенсії особисто або законним представником, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.І. Грицiв

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду