Справа № 826/5399/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 липня 2018 року 16:45 № 826/5399/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Павленко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1

до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в особі начальника митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Доброва Олексія Івановича та інспектора митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Майбороди Сергія Володимировича

про визнання протиправними дій,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_4

від відповідача - Лич С.В.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в особі начальника митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Доброва Олексія Івановича та інспектора митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Майбороди Сергія Володимировича, в якому просив суд: визнати дії суб'єкта владних повноважень посадових осіб начальника митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Доброва Олексія Івановича та інспектора митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Майбороди Сергія Володимировича щодо адміністративного затримання ОСОБА_1 при проходженні через «зелений коридор» митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадові особи митного посту здійснили фактичне адміністративне затримання позивача, яке за словами останнього тривало 1,5 год., також під час затримання вказаними працівниками всупереч ст. 507 Митного кодексу України не було складено відповідного протоколу про адміністративне затримання, крім того, не було допущено представників поліції, які за викликом позивача прибули до «Аеропорту «Київ» (Жуляни)». Також позивач зазначив, що застосування щодо нього випадкового відбору базувалося виключно на антипатії до особи позивача. Вказані вище дії посадових осіб позивач вважає протиправними, такими, що вчинені всупереч, наданим законом повноваженням.

Представник відповідача, у свою чергу проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що посадові особи митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)», діяли в межах повноважень, наданих їм Митним кодексом України, адміністративного затримання позивача не проводили, останній вільно переміщався в зоні митного контролю, здійснюючи фото- відео зйомку та телефонні дзвінки, митний контроль проводився у вигляді усного опитування ОСОБА_1 та огляду (переогляду) ручної поклажі та багажу про, що був складений відповідний акт від 08.08.2016 №26. Також, відповідач зазначив, що термін перебування ОСОБА_1 у зоні митного контролю склав 40 хв., з яких огляд тривав - 16 хв., а відтак посилання позивача на його затримання в 1, 5 год., є безпідставним та нічим необґрунтованим. Крім того, відповідач зауважив, що представники поліції були допущені до аеропорту та очікували позивача біля інформаційної стійки терміналу А аеропорту «Київ» (Жуляни)».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, дослідивши заперечення відповідача, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.08.2016 о 23:00 год. позивач прибув до міжнародного аеропорту «Київ-Жуляни» та в послідуючому обрав канал митного контролю, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор».

Після перетину позивачем «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», т.в.о. начальника відділу митного оформлення №2 Добровим О.І. вибрано ОСОБА_6 для проходження вибіркового митного контролю та запропоновано пройти контроль за допомогою технічного засобу - рентген апарату «Rapiscan 628XR», однак позивач для контролю надав лиш один супроводжувальний багаж, інші речі на рентген апарат ставити відмовився.

Посадовими особами на підставі ст. 339 Митного кодексу України було застосовано до пасажира ОСОБА_6 митний контроль у вигляді усного опитування, під час якого т.в.о. начальнику відділу митного оформлення №2 Доброву О.І. та інспектору Майбороді С.В. було повідомлено, що громадянином ОСОБА_6 були придбані нові речі, однак відомості щодо вартості придбаних речей останній посадовим особам не надав.

У зв'язку з цим, посадовими особами було проведено огляд - переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпаковуванням. За результатами огляду, порушень виявлено не було про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №26 від 08.08.2016.

В свою чергу, позивач підписувати та отримувати копію вказаного акту відмовився, в акті зазначив, що «зі змістом документу категорично не згоден, так як він був складений всупереч діючому законодавству».

20.08.2016 позивач, вважаючи, що посадові особи застосували до нього адміністративне затримання із порушенням процедури такого затримання, звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою на незаконні дії посадових осіб митного поста міжнародного аеропорту «Київ- Жуляни».

Відповіді на скаргу, як вказує позивач не отримав, у зв'язку з чим звернувся за захистом порушеного права до адміністративного суду.

Розглядаючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Митного кодексу України та Правилами застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджені наказом Державної митної служби України від 18.02.2006 №137 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, повноваження посадових осіб щодо митного контролю визначені ст. 336 Митного кодексу України, якою передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України; митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян); обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України; усного опитування громадян та посадових осіб підприємств; огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на органи доходів і зборів; перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем; проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

З метою наближення порядку застосування митними органами спрощеного митного контролю предметів громадян до міжнародних стандартів розроблені Правила застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом.

Згідно п. 1.3 та 1.4 вказаних Правил передбачено, що спрощений митний контроль застосовується як при в'їзді громадян на митну територію України, так і при виїзді за її межі. У місцях здійснення митного контролю, у тому числі спрощеного, на території (у приміщеннях) аеропорту створюються та позначаються зони митного контролю. "Червоний" і "зелений" коридори мають додатково відповідні кольорові позначення, написи, покажчики напрямку руху тощо. Закінчення "зеленого" коридору позначається білою лінією.

У розумінні п. 1.2 Правил зеленим коридором є зона спрощеного митного контролю, яка є частиною зони митного контролю на території (у приміщенні) аеропорту, облаштована належним технічним та інформаційним обладнанням і призначена для здійснення в спрощеному порядку митного контролю товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, не підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також оподаткуванню й на переміщення яких через митний кордон України не встановлено заборон або обмежень.

Згідно ч. 5, 6 ст. 366 Митного кодексу України обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Тобто, позивач своїми діями обрав порядок проходження митного контролю через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», де не передбачено наявність у пасажира предметів, на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони чи обмеження, однак, суд зауважує, що факт обрання позивачем спрощеного митного контролю «зелений коридор» не означає, що до нього чи до будь-якого іншого пасажиру по завершенню зони спрощеного митного контролю не може бути застосовано вибірковий митний контроль багажу.

Згідно вимог, викладених у п. 1.6 Правил за рішенням посадової особи митного органу може здійснюватися вибірково митний контроль предметів, що переміщуються громадянами в ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі, з розпакуванням місць багажу та/або із застосуванням технічних засобів митного контролю (металодетекторів, інтроскопів тощо). На вимогу посадової особи митного органу громадянин зобов'язаний пред'явити вміст ручної поклажі та/або супроводжуваного багажу. Ретельний огляд предметів здійснюється в спеціально відведених для цього приміщеннях митного органу.

Таким чином, вибірковий контроль - це система передбачених законом заходів з боку посадових осіб митного посту щодо пасажирів, спрямованих на проведення контролю на авіаційну безпеку ручної поклажі та багажу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Право огляду переогляду ручної поклажі, багажу передбачено ст. 339 Митного кодексу України. Зокрема п.п. 1, 2 даної статті визначено, якщо є підстави вважати, що в ручній поклажі або багажі громадянина переміщуються через митний кордон України, у тому числі транзитом, товари, які підлягають обліку і відповідним видам контролю, зазначеним у частині першій статті 319 цього Кодексу, чи товари, при митному оформленні яких справляються митні платежі, а також товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено, орган доходів і зборів має право провести огляд, а в разі необхідності - і переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпакуванням. Огляд та переогляд ручної поклажі, багажу громадянина здійснюються в присутності цього громадянина чи уповноваженої ним особи.

Таким чином суд зазначає, що процедура митного контролю, як огляд (переогляд) ручної поклажі та багажу проводиться, якщо є підстави вважати, що в ручній поклажі або багажі громадянина переміщуються через митний кордон України, у тому числі транзитом, товари, які підлягають обліку і відповідним видам контролю, зазначеним у частині першій ст. 319 Митного кодексу, чи товари, при митному оформленні яких справляються митні платежі, а також товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено, контролюючий орган має право провести огляд, а в разі необхідності - і переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпакуванням (ст. 339 Митного кодексу).

При цьому огляд та переогляд речей здійснюються обов'язково у присутності цього громадянина чи уповноваженої ним особи, про здійснення огляду та переогляду складається акт, форма якого затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 636, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.02.2013 за № 1004/21316.

На думку позивача, застосування до нього системи управління ризиками у вигляді вибіркового контролю був застосований т.в.о. начальником відділу митного оформлення №2 Добровим О.І. та інспектором Майбородою С.В. через особисту неприязнь до особи позивача, однак суд вважає дане твердження неаргументованим та нічим не підтвердженим з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Частиною 1 ст. 361 Митного кодексу України визначено, що управління ризиками - це робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю (ч. 2 ст. 361 Митного кодексу України).

Єдиний підхід до здійснення органами ДФС (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю передбачений Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджений Міністерством фінансів України від 31.07.2015 № 684, який розроблений з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) під час митного контролю та митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку на тактичному рівні управління ризиками органами ДФС (їх структурними підрозділами) в межах компетенції за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків та відповідно до реєстру ризиків розробляються заходи з управління ризиками. Для цього використовуються такі інструменти, зокрема як випадковий відбір.

Пунктом 3 Порядку зазначено, що випадковий відбір - це спосіб відбору об'єктів митного контролю для проведення окремих форм митного контролю або їх сукупності, коли кожен об'єкт основи вибірки має однакову ймовірність бути відібраним.

Ч. 3 ст. 363 Митного кодексу України передбачено, що система управління ризиками передбачає застосування випадкового відбору.

Т.в.о. начальник відділу митного оформлення №2 Добров О.І. та інспектор Майборода С.В. є посадовими особами митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)», які виконують свої функціональні обов'язки, передбачені Митним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Відтак, до повноважень останніх відноситься право проводити вибірковий митний контроль предметів (товарів, транспортних засобів, документів), що переміщуються громадянами в ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі.

Відповідач у своїх поясненнях зазначив, що посадові особи здійснювали виключно митний контроль товарів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом. Застосування до позивача митного контролю у вигляді огляду (переогляду) ручної поклажі та багажу було спричинено поведінкою останнього, оскільки позивач на прохання посадових осіб відмовився проходити спрощений контроль всього багажу на рентген апараті «Rapiscan 628XR» та приховав суми витрат, придбаних речей, у посадових осіб з'явилися достатні підстави вважати, що пасажир переміщує через митний кордон товари, сумарна вартість яких може перевищувати 1000 євро.

Частиною 4 ст. 374 Митного кодексу України закріплено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Проаналізувавши вищевказане, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» був проведений митний контроль у вигляді огляду (переогляду) саме поклажі та багажу, особистий огляд, як виняткова форма митного контролю, до позивача не застосовувався.

Таким чином, посилання позивача на те, що система управління ризиками застосовується лише до осіб, які підлягають митному контролю є безпідставними.

Суд зазначає, що ст. 324 Митного кодексу України визначено, що з метою скорочення часу проведення митного контролю та підвищення його ефективності органи доходів і зборів можуть використовувати технічні та спеціальні засоби, а також службових собак.

Згідно із ст. 579 Митного кодексу України законні розпорядження та вимоги посадових осіб органів доходів і зборів, надані під час виконання ними службових обов'язків, є обов'язковими для виконання фізичними та юридичними особами.

Таким чином прохання посадових осіб щодо надання інформації про вартість придбаних товарів та вимога здійснити огляд (перогляд) ручної поклажі та багажу - є законною вимогою посадової особи під час виконання посадових обов'язків.

Однак, позивач, вважає, що посадові особи застосували щодо нього не митний контроль у вигляді огляду (перогляду) ручної поклажі та багажу, а адміністративне затримання на 1.5 год., оскільки посадові особи митного посту позбавили останнього можливості вільно переміщуватися та скористатися захистом правоохоронних органів, яких він викликав . Крім того, позивач стверджує , що вказаними посадовими особами була грубо порушена процедура проведення адміністративного затримання, оскільки про затримання не було складено відповідного протоколу та позбавлено позивача можливості скористатися належним захистом.

Суд із вказаними доводами позивача погодитися не може з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 507 Митного кодексу України визначено, що адміністративне затримання здійснюється посадовою особою органу доходів і зборів за вмотивованим письмовим рішенням керівника цього органу або його заступника, а в разі їх відсутності (в нічний час, у вихідні та святкові дні тощо) - старшого чергової зміни.

Адміністративне затримання застосовується з метою припинення порушення митних правил, встановлення особи, яка вчинила порушення митних правил, а також для складення протоколу про порушення митних правил, якщо його неможливо скласти на місці вчинення правопорушення, допускається адміністративне затримання особи, яка вчинила таке порушення, на строк до трьох годин.

З вищевказаного можна зробити висновок, що адміністративне затримання - це короткочасне обмеження волі особи, яка скоїла адміністративний проступок, протягом визначеного законом часу у спеціальних приміщеннях уповноважених органів. Тобто, підставою для застосування адміністративного арешту може бути лише вчинення пасажиром адміністративного проступку.

До того ж, суд зазначає, що обов'язок по дотриманню прав, свобод та інтересів особи, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил лежить саме на посадових особах митного посту.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №26 від 08.08.2016 адміністративного порушення та відповідно проступку за громадянином ОСОБА_1 посадовими особами виявлено не було, а відтак правові підстави для застосування санкції у вигляді адміністративного затримання відсутні.

Щодо тривалості проведення огляду (переогляду) товарів, то суд зазначає слідуюче.

Як вбачається із акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №26 від 08.08.2016 огляд тривав 16 хв. (з 23:55 до 00:11 год.), крім того в матеріалах справи містяться пояснення Державної фіскальної служби України від 03.10.2016 №1041714/99-99-18-01-03-14, з яких вбачається, що термін перебування ОСОБА_1 в зоні митного контролю склав 40 хв (з 23:43 до 00:23), з яких 33 останній перебував в службовому приміщенні, де проводився огляд.

Крім того, представник відповідача пояснив, що тривалість огляду була зумовлена виключно поведінкою позивача, яка виражалася у небажанні останнього відповідати на запитання посадових осіб про вартість придбаних речей та ставити багаж на рентген. Також у своїх поясненнях відповідач зазначив, що представники поліції не намагалися пройти до зони митного контролю і очікували на позивача біля інформаційної стійки терміналу «А» аеропорту «Київ (Жуляни)», що також підтверджується даними тематичної перевірки.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься відповідь Державної фіскальної служби України на скаргу позивача від 03.10.2016 №1041714/99-99-18-01-03-14, проаналізувавши зміст якої, суд встановив, що за результатами звернення позивача та на виконання листа ДФС України від 16.09.2016 №30850/7/99-99-18-01-03-17 Київською митницею ДФС України наказом від 20.09.2016 №276 було створено робочу групу для проведення тематичної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи посадовими особами митного поста «Аеропорт «Київ (Жуляни)». За наслідками проведеної тематичної перевірки, робочою групою було встановлено відсутність в діях посадових осіб митного посту «Аеропорт «Київ (Жуляни)» порушень повноважень, визначених законодавством з митної справи.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що до нього було застосовано адміністративне затримання, а обставинами справи підтверджується, що до позивача був застосований митний контроль у вигляді усного опитування та огляду (переогляду) ручної поклажі та багажу. Результати огляду (переогляду) були оформлені з дотримання процедури, про що винесено акт, за встановленою законом формою.

З вищевказаного вбачається, що посадовими особами не було порушено прав, свобод та інтересів позивача.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено: 16.07.2018

Суддя А.С. Мазур