Справа № 804/4377/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2018 року Справа № 804/4377/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -
12 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 16.07.2018 р., просить:
визнати протиправним рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №09/03-07/38 від 19.02.2018 року в частині не зарахування періоду роботи з 03.11.1983 року по 23.06.1984 рік, на посаді взуттьовика підприємства «Ремобувь», та в частині не зарахування періоду роботи з 11.06.1991 року по 10.06.1993 рік на посаді взуттьовика підприємства «МП «Фірма «Автаркія», до загального трудового стажу;
зобов'язати Відділ з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 03.11.1983 року по 23.06.1984 рік на посаді взуттьовика підприємства «Ремобувь», та період роботи з 11.06.1991 року по 10.06.1993 рік на посаді взуттьовика підприємства «МП «Фірма «Автаркія» до загального трудового стажу;
зобов'язати Відділ з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 03.11.1983 року по 23.06.1984 рік на посаді взуттьовика підприємства «Ремобувь», та періоду роботи з 11.06.1991 року по 10.06.1993 рік на посаді взуттьовика підприємства «МП «Фірма «Автаркія», до загального трудового стажу з моменту звернення, а саме, з 02.10.2017 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.12.2017 р. він звернувся до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою щодо призначення пенсії та надав трудову книжку від 28.09.1974 р.
19.02.2018 року позивач отримав рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв'язку з тим, що його стаж складає 13 років 8 місяців 19 днів. За записами трудової книжки до загального трудового стажу не було зараховано період роботи з 03.11.1983 р. по 23.06.1984 р. та з 11.06.1991 p.пo 10.06.1993 р.
Період з 03.11.1983 р. по 23.06.1984 р. не був зарахований до трудового стажу у зв'язку з тим, що у записі № 9 в даті звільнення значиться 06-й місяць, а у наказі про звільнення № 68-н §4 від 05.12.1984 р. - 12 місяць.
Позивач стверджує, що в цей період працював на посаді взуттьовика підприємства «Ремобувь», та дійсно його було звільнено відповідно до наказу № 68-н §4, від 05.12.1984 року. Копія вказаного наказу не збереглася, єдине підтвердження цьому є запис в трудовій книжці завірений печаткою. Чому в графі «дата» запис в трудовій книжці не співпадає з датою наказу про звільнення пояснити не може.
В період з 11.06.1991 p. пo 10.06.1993 р. позивач працював на посаді взуттьовика підприємства «Надєжда». Дане підприємство відповідно до рішення Бабушкінського виконкому від 26.07.1991 року №751 було реорганізовано в «МП «Фірма «Автаркія».
Позивач стверджує, що надати уточнюючу довідку не має можливості, тому що підприємство ліквідовано. Відповідно до листа від 19.09.2017 №03-44/І-904т архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради встановлено, що документи з кадрових питань вищезазначених організацій на державне зберігання не надходило.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Записи які містяться в трудовій книжці про трудову діяльність засвідчені печатками. Окрім того, порушення роботодавцем порядку ведення трудових книжок та порушення положення закону у зв'язку із не передачею документів до архіву після припинення діяльності, не може позбавляти права позивача на призначення пенсії.
Позивач наголошує на тому, що через неточності які існують у трудовій книжці від 28 вересня 1974 року, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на пенсію.
11 липня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що з вимогами, викладеними у позовній заяві, не погоджується з наступних підстав.
02.10.2017 року позивач подав до Управління заяву про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та змінами внесеними відповідно ст. 26 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», якими передбачено: чоловіки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, при наявності страхового стажу не менше 15 років.
Для розрахунку стажу на призначення пенсії надавалася трудова книжка позивача від 28.09.1974 року. Згідно записів трудової книжки до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи:
з 03.11.1983 по 23.06.1984 в Дніпропетровській фабриці по ремонту та пошиву взуття «Ремобувь» на посаді взуттьовика, оскільки у записі №9 у даті звільнення значиться 06-й місяць, а у наказі про звільнення - 12-й місяць.
Наявні розбіжності не дозволяють зарахувати цей період роботи до страхового стажу.
Наказ про звільнення з роботи виданий через півроку після звільнення, що суперечить нормам чинного законодавства.
Період роботи позивача з 11.06.1991 р. по 10.07.1991 р. (чи по 10.06.1993) в підприємстві «Надєжда» (після реорганізації МП «Фірма «Автаркія») на посаді взуттьовика, також не зарахований до трудового стажу, оскільки записи за номерами 18-19 та 20-21 дублюються, крім того у записі за №18 та №20 накази про прийняття на роботу не співпадають, а у записах за №19 та №21 дати звільнення різні. На записах про звільнення поставлено печатку підприємства «Надєжда», яке 26.06.1991 року реорганізовано у МП «Фірма - «Автаркія» та на дату звільнення МСВКП «Надєжда» не існувало, отже дана печатка не дійсна, оскільки після реорганізації повинна бути знищена.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив наступні обставини.
31 січня 2018 року ОСОБА_2 - позивач подав до відповідача заяву про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Для розрахунку стажу на призначення пенсії позивачем була надана трудова книжка від 28.09.1974 року.
Рішенням від 19.02.2018 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв'язку з тим, що за записами трудової книжки до загального трудового стажу не було зараховано період роботи з 03.11.1983 р. по 23.06.1984 р. та з 11.06.1991p.пo 10.06.1993 р.

Період роботи позивача з 03.11.1983 по 23.06.1984 в Дніпропетровській фабриці по ремонту та пошиву взуття «Ремобувь» на посаді взуттьовика не зараховано до трудового стажу у зв'язку з тим, що у записі №9 у даті звільнення значиться 06-й місяць, а у наказі про звільнення - 12-й місяць.

Період роботи позивача з 11.06.1991 р. по 10.07.1991 р. (чи по 10.06.1993) в підприємстві «Надєжда» (після реорганізації МП «Фірма «Автаркія») не зарахований відповідачем до трудового стажу на посаді взуттьовика, оскільки записи за номерами 18-19 та 20-21 дублюються, крім того у записі за №18 та №20 накази про прийняття на роботу не співпадають, а у записах за №19 та №21 дати звільнення різні. На записах про звільнення поставлено печатку підприємства «Надєжда», яке 26.06.1991 року реорганізовано у МП «Фірма - «Автаркія» та на дату звільнення МСВКП «Надєжда» не існувало, отже дана печатка не дійсна, оскільки після реорганізації повинна бути знищена.

Також, як вбачається з листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області, до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України було взято на облік суб'єкта під кодом 20215820 з найменуванням приватне підприємство фірма «Автаркія».

У травні 2002 р. суб'єкту змінено реквізити, зокрема найменування на приватне підприємство фірма «Юпітер».

Станом на 18 грудня 2017 року з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вилучено ПП фірма «Юпітер».

Листом №03-44/І-904т від 19.09.2017 р. архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради зазначено, що документи з кадрових питань вищезазначених організацій на державне зберігання не надходили.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок ведення трудових книжок передбачений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція) затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110.

У пункті 4.1. розділу 4 Інструкції зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Пунктом 2.4 розділу 2 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, наказ про звільнення з роботи повинен видаватися у день звільнення, а у позивача він виданий через півроку після звільнення, що суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.5. Порядку з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Згідно п. 2.6. Порядку у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993 №637 (далі за текстом Порядок), передбачено, що у разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У своїй позовній заяві позивачем зазначено, що через неточності у трудовій книжці він не може реалізувати своє право на пенсію. Однак, суд враховує, що відповідно до п. 2.5. Порядку з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці.

З викладеного вбачається що позивач повинен був ознайомитися із відомостями, які заносяться до його трудової книжки, і в разі їх неточності, невідповідності, тощо - виправити у встановлений законодавством спосіб, чого зроблено не було.

Для зарахування до страхового стажу зазначених вище періодів роботи необхідні первинні додаткові документи, які б достовірно підтвердили факт роботи позивача на зазначених підприємствах.

Однак, на цей час такі документи відсутні, що підтверджується матеріалами справи та зазначається самим позивачем у позовній заяві.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 18 липня 2018 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник