Справа № 584/1298/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 584/1298/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 16.03.2018, суддя Толстой О.О., м. Путивль, повний текст складено 21.03.18 по справі № 584/1298/17

за позовом ОСОБА_1

до Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області

про визнання протиправними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08.06.2017 він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га в межах с. Руднєве Путивльського району Сумської області.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16.03.2018 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області від 17.07.2017 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1». Зобов'язано Руднєвську сільську раду Путивльського району Сумської області повторно розглянути заяву від 08.06.2017 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1440 гривень.

Руднєвська сільська рада, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , вважає, що дане рішення прийняте при неповному з»ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що Сільською радою при прийняті оспорюваного рішення та визначенні розміру земельної ділянки було взято до уваги Положення, відповідного до якого площа земельної ділянки повинна дорівнювати середньому розміру таких ділянок по сільській раді 0,6 га. До сільської ради поступили заяви від інших мешканців села про виділення землі для вказаних цілей . Тобто, приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачці земельної ділянки у власність, сільська рада зобов'язана була враховувати інтереси всіх землекористувачів та членів Територіальної громади, виходячи з принципу забезпечення гарантій прав на землю рівності права власності на землю громадян, закріпленого діючим земельним Законодавством. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 16.03.2018 р., ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову .

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача. Така необгрунтована апеляційна скарга позбавляє позивача навіть можливості з приводу перерахованих відповідачем порушень, допущених судом першої інстанції, навести свої доводи чи міркування з цього приводу, так як вони об'єктивно відсутні, тому не зрозуміло з чим саме не погоджується відповідач в рішенні суду, доводи апеляційної скарги взагалі відсутні, з наведених підстав, тому висновків суду не спростовують, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області залишити без задоволення, рішення Путивльського районного суду від 16.03.2018 залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що позивач зареєстрований та проживає в с. Руднєве Путивльського району Сумської області. 08.06.2017 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га в межах цього населеного пункту, до якої надав графічну схему бажаного розташування цієї земельної ділянки (а.с. 7, 9-10).

Рішенням від 17.07.2017 відповідачем надано дозвіл на розробку такого проекту землеустрою, але на земельну ділянку оріентованою площею 0,6 га, тобто меншого розміру аніж просив позивач.

Таке рішення відповідач обґрунтував тим, що даний розмір дорівнює середньому показнику по селу .

Позивач, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування відповідачем норм Положення в частині врахування середнього розміру земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по сільській раді при визначенні розміру земельної ділянки, яка може бути надана позивачу, не відповідає положенням частини 6 і 7 статті 118 Земельного Кодексу України, пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного Кодексу України, а тому оспорюване рішення суперечить цим правовим нормам та є таким, що перешкоджає реалізації позивачем права на отримання у власність земельної ділянки в закріпленому законом розмірі, тобто в силу пункту 1 частини 2 статті 2 КАС України є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного Кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та п."а" ч.3 ст. 22 Земельного Кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно ч. 1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 Земельного Кодексу України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 Земельного Кодексу України).

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.1 ст. 117 Земельного Кодексу України).

Згідно положень ч.ч. 6-7 ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 Земельного Кодексу України).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства мають право звернутися з відповідним клопотанням надавши документи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно положень статті 25 вказаного Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

На реалізацію вказаних правових принципів та власних функцій, рішенням Руднєвської сільської ради сьомого скликання від 14.06.2017 року затверджено Положення про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Руднєвської сільської ради (далі - Положення).

Згідно п.п. 1.2-1.4 Положення визначено, що земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства надаються на території Руднєвської сільської ради за умови наявності вільних земельних ділянок на територіях, визначених для цієї мети генеральним план»., у власність в порядку безоплатної приватизації.

Надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Руднєвської сільської ради здійснюється виключно у порядку черговості, враховуючі заяви, які подані до затвердження цього Положення.

Розміри земельних ділянок, що виділяються громадянам для ведення особистого селянського господарства, встановлюються сільською радою у відповідності з генеральним планом, потребами та наявністю вільних земельних ресурсів, але не більше норм, передбачених чинним законодавством.

Площа такої ділянки, як правило, має дорівнювати середньому розміру таких ділянок по сільській раді, яка обраховується поділом загальної площі земель під ОСГ на кількість землекористувачів.

Дозвіл на право отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства надається сільською радою (п. 1.5. Положення).

Згідно Акту складеного на підставі та за результатами роботи комісії, яка була створена рішенням виконавчого комітету Руднєвської сільської ради від 29.05.2017 № 15 «Про підготовку висновків і рекомендацій щодо використання земельних ділянок с. Руднєве для подальшого розвитку особистих селянських господарств» встановлено, що на території села в його північній частині в наявності є 6 (шість) земельних ділянок орієнтовною сукупною площею 34,01 та, які можуть бути передані громадянам у власність або в оренду для ведення особистого селянського господарства.

Згідно ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Таким чином, законодавцем визначено лише максимальні можливі розміри передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно положень статті 12 Земельного Кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Аналіз викладених правових положень закону свідчить про те, що громадян вправі отримати земельну ділянку для вказаних цілей, що не перевищує визначеного чинним законодавством максимального її розміру, за умови наявності вільної землі, а перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

До того ж, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у Земельному Кодексі Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Судом встановлено , що викладена у рішенні Руднєвської сільської ради від 17.07.2017 позиція у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0, 60га (фактично відмова у наданні дозволу розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га) не містить посилання на жодну з визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для часткового задоволення заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Враховуючи приписи п. б ч.1 ст. 121 Земельного Кодексу України, якими унормовано право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара, та беручи до уваги, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки відповідає вказаному, водночас, при розгляді заяви позивача не було встановлено підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, а крім того, позивачем було подано разом з заявою необхідний пакет документів.

Як зазначив під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, Руднєвська сільська рада має обмежену площу земельних ділянок комунальної власності, що можуть бути передані у власність для ведення особистих селянських господарств. У період з 08.06.2017 року по 09.06.2017 року до сільської ради надійшли заяви від 9 громадян щодо надання їм у власність по 2,00 га землі для ведення особистого селянського господарства. В послідуючому до сільської ради надійшла ще 31 заява від жителів села, які прагнуть безкоштовно отримати у власність по 2,00 га землі для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, наявні у сільської ради землі комунальної власності, що можуть бути передані у власність для ведення особистих селянських господарств, по площі не дають можливість задовольнити надані заяви.

Доводи апелянта з посиланням на звернення інших громадян із заявами про виділення землі для вказаних цілей в підтвердження правомірності свого рішення є помилковими та не могли бути підставою для обмеження прав позивача, оскільки на момент прийняття оспорюваного рішення на розгляді відповідача знаходилось лише 9 заяв громадян, що не перешкоджало виділенню позивачу землі в бажаному розмірі.

Застосування відповідачем середньому розміру таких ділянок по сільській раді при визначенні розміру земельної ділянки, яка може бути надана позивачу не ґрунтується на вимогах земельного законодавства.

Так, згідно п. 1.4 Положення Положення про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Руднєвської сільської ради розміри земельних ділянок, що виділяються громадянам для ведення особистого підсобного господарства, встановлюються сільською радою у відповідності з генеральним планом, потребами та наявністю вільних земельних ресурсів. Площа такої земельної ділянки, як правило, має дорівнювати середньому розміру таких ділянок по сільській раді, яка обраховується поділом загальної площі земель під ОСГ на кількість землекористувачів.

Однак, як роз'яснено в п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Виходячи із принципу пріоритетності норм Земельного Кодексу України над актами органів місцевого самоврядування в разі їх суперечності, застосування відповідачем норм Положення в частині врахування середнього розміру земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по сільській раді при визначенні розміру земельної ділянки, яка може бути надана позивачу, не відповідає положенням частини 6 і 7 статті 118, пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного Кодексу України.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог .

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 ,323, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 16.03.2018 по справі № 584/1298/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 17.07.2018.