Справа № 741/483/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 741/483/18 Головуючий у 1-й інстанції: Киреєв О.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Манукяна Качавана Нальчиковича

на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2018 року

у справі №741/483/18 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Манукяна Качавана Нальчиковича

про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Манукяна Качавана Нальчиковича, в якому просив визнати дії інспектора роти №2 БУПП Манукяна К.Н. протиправними, скасувати постанову серії ВР №131662 від 24.03.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 425,00 грн. й закрити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на відсутність з його боку порушень правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано постанову серія ВР №131662 від 24.03.2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3, провадження по справі закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 оскільки позивачем були порушені правила дорожнього руху а відповідачем в свою чергу було правомірно накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. ст.315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 березня 2018 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Манукяном К.Н. було складено постанову серія ВР № 131662 від 24.03.2018, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд скасувати накладене на нього адміністративне стягнення.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та скасовуючи постанову про накладення адміністративного стягнення, мотивував своє рішення тим, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем необґрунтовано та без належного підтвердження наявності складу правопорушення вчиненого позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 24.03.2018 о 18 год.35 хв. ОСОБА_3 на 98 км. автомобільної дороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі ОСОБА_3 керував транспортним засобом (автомобілем) марки «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та після зупинки поліцейським за порушення ПДР України не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зазначеною постановою на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно п.9.9 б) Правил дорожнього руху України, визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Водночас норми ч. 2 ст. 122 КУпАП визначають відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Отже дії (бездіяльність) позивача, які вказані інспектором роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Манукяном К.Н. в оскаржуваній постанові, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31 січня 2018 року.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху передбачених ч.2 ст. 122 КУпАП.

Увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не пов'язане з початку руху чи зміною його напрямку, а тому відповідальність за порушення п. 9.9 «б» ПДР України не передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення у позивача ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та скасування постанови серії ВР №131662 від 24.03.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Манукяна Качавана Нальчиковича -залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: В.П. Мельничук

І.О. Лічевецький