Справа № 211/1120/18(2-а/211/92/18)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 рокусправа № 211/1120/18(2-а/211/92/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Круговий О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2018 р. (суддя Сарат Н.О.) в адміністративній справі № 211/1120/18(2-а/211/92/18) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Верби Михайла Анатолійовича,за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення серії ВР №211942 від 10 березня 2018 року , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ВР №211942 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 10 березня 2018 року інспектором 1 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Вербою М.А. за порушення частини 1 та 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не всебічне дослідження матеріалів справи та не надання їм повної та об'єктивної правової оцінки, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скаржник вказує на відсутність доказів скоєння ним адміністративного правопорушення щодо руху без використання ременів безпеки та посилається на не прийняття до уваги судом доводів позивача про відсутність заборони руху транспортного засобу з непрацюючою кнопкою вмикання аварійної сигналізації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на правомірність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення та належність доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Постановою серії ВР №211942 від 10.03.2018 року, прийнятою інспектором 1 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Верби М.А., на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених частинами 1 та 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с.6). Відповідно до вказаної постанови 10 березня 2018 року о 10:56 ОСОБА_1, рухаючись трасою Кривий Ріг - Дніпро в напрямку села Авдотіївка, керував транспортним засобом ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1 без використання ременя безпеки. Окрім цього, після зупинки позивача інспектором патрульної поліції було виявлено несправність аварійної сигналізації транспортного засобу. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушено вимоги підпункту в) пункту 2.3. та підпункту а) пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, чим скоєні адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 та 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дії працівника патрульної поліції щодо накладення спірною постановою адміністративного стягнення. Суд також зазначив, що наданий відповідачем відеоматеріал підтверджує керування позивачем транспортним засобом без використання ременів безпеки та з несправною аварійною сигналізацією.

Судом першої інстанції правильно встановлений характер спірних правовідносин, які регулюються Кодексом України про адміністративній правопорушення, Законом України "Про Національну поліцію", Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративній правопорушення (КУпАП) завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на виконання приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України до суду першої інстанції наданий відеозапис з портативного відеореєстратора, який використовується на підставі статті 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Зазначеним відеозаписом, який досліджений колегією суддів, зафіксоване спілкування інспектора поліції - відповідача по справі з позивачем та повідомлення його про порушення Правил дорожнього руху у зв'язку із керуванням ним транспортним засобом без використання ременя безпеки. На вимогу водія інспектором було надано відеозапис на підтвердження зазначеного порушення, після перегляду якого ОСОБА_1 заперечень не висловлювалось. В подальшому спілкуванні інспектором було виявлено несправність аварійної сигналізації. Викладені обставини зафіксовані на відео (зупинення транспортного засобу 10.03.2018 року інспектором поліції, повідомлення про причини зупинення, місце та час зупинення) та скаржником не оспорюються.

Позивач у позовній заяві стверджував, що докази скоєння ним адміністративного правопорушення відсутні. Наголошував на тому факті, що світлові покажчики поворотів його транспортного засобу були справні, а рух з несправною аварійною сигналізацією Правилами дорожнього руху не заборонений. В письмових поясненнях повідомив, що під час руху був пристебнутий ременем безпеки.

Колегія суддів зазначає, що письмові пояснення позивача в частині користування ним ременем безпеки під час руху спростовуються наданим відповідачем відеозаписом, на якому зафіксовано перегляд водієм відео керування ним автомобілем без використання ременя безпеки та відсутність заперечень з цього приводу.

Доводи позивача про відсутність заборони руху транспортного засобу із несправною аварійною сигналізацією колегія суддів вважає неспроможними, оскільки підпунктом а) пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів у випадку якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. Несправність кнопки ввімкнення аварійної сигналізації свідчить про невідповідність зовнішніх світлових приладів вимогам конструкції.

Частинами 1 та 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність, як за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, так і за порушення правил користування ременями безпеки.

Згідно частини 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 цього кодексу. Частиною 2 зазначеної статті Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини у справі, не допустивши порушень норм процесуального права та правильно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бут залишена без задоволення у зв'язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року в адміністративній справі № 211/1120/18 (2-а/211/92/18) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 10 липня 2018 року та, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук