Справа № 826/14575/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2018 року № 826/14575/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.»
доОвідіопольського відділення Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2016 р. № ,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Овідіопольського відділення Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2016 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.10.2016 р. суддею Літвіновою А.В. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Овідіопольським відділенням Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області протиправно нараховано позивачу штрафні санкції за несвоєчасне подання платіжного доручення до установи банку на сплату земельного податку згідно поданої декларації.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що товариство вчасно сплатило кошти за податковим зобов'язанням, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Позивачем заявлено клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих суду письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, оскільки позивачем було допущено затримку сплати грошового зобов'язання з земельного податку на один календарний день, внаслідок чого до нього було застосовано відповідальність у вигляді штрафу.

Зважаючи на викладене вище, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За результатами проведеної перевірки ТОВ «С.П.Т.» 18.08.2016 р. Іллічівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області складено акт № 125/15-21/37688139, відповідно до якого податковим органом виявлено порушення підприємством вимог п. 287.3 ст. 287 ПК України, що виразилося у несвоєчасному поданні платіжного доручення до установи банку на сплату земельного податку згідно поданої декларації.

Так, в ході проведення перевірки виявлено, що ТОВ «С.П.Т.» несвоєчасно сплатило податкове зобов'язання за поданим податковим розрахунком земельного податку № , а саме із затримкою сплати до 30 календарних днів на загальну суму сплаченого зобов'язання 41457,60 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.08.2016 р. № , яким позивачу за порушення граничного строку податкового зобов'язання з земельного податку зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % в сумі 41457,760 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 цього ж Кодексу, платник податків зобов'язаний, крім іншого, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим же Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 54.1. ст. 54 цього ж Кодексу, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст. 287 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2016 р. позивач засобами поштового зв'язку отримав від відповідача вимогу № 1057-07 від 02.07.2016 р., відповідно до якої за підприємством станом на 01.07.2016 р. обліковувалася недоїмка по земельному податку з юридичних осіб (код платежу 18010500) у сумі 41 457,60 грн.

За результатами телефонної розмови з посадовою особою відповідача з'ясувалось, що кошти сплачені позивачем 24.06.2016 р. в рахунок оплати земельного податку за травень 2016 року у сумі 41 464,19 грн. не були зараховані до картки підприємства (код платежу 18010500), внаслідок чого ТОВ «С.П.Т.» за період з 30.06.2016 по 15.07.2016 згідно з даними фіскальної служби обліковувалася недоїмка у сумі 41 457,60 грн.

Було встановлено, що сплачені позивачем кошти у розмірі 41 464,19 грн. було зараховані ІКПП ТОВ «АБС Технолоджи» (), оскільки під час здійснення платежу працівниками платіжного центру в платіжному дорученні № 33 від 24.06.2016 р. на суму 41 464,19 грн. було помилково зазначено: «*,101;38119250;18010500; земельний податок за земельні ділянки за 05/2016» замість вірного «*,101;37688139;18010500; земельний податок за земельні ділянки за 05/2016».

Тобто, в платіжному дорученні було допущену технічну помилку в призначенні платежу, а саме в зазначенні коду ЄДРПОУ платника податку.

Враховуючи викладене вище, позивач просив відповідача зарахувати в ІКПП ТОВ «С.П.Т.» з земельного податку з юридичних осіб суму в розмірі 41 464,19 грн., сплачену підприємством згідно платіжного доручення № 33 від 24.06.2016 до УДКСУ в Овідіопольському районі Одеської області, Таїрово с-ш/р, , МФО 828011, банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області, р/р 0364, код платежу 18010500, вважаючи вірним призначення платежу «*,101;37688139,18010500, земельний податок за земельні ділянки за 05/2016».

За результати розгляду звернення позивача, відповідачем було здійснено зарахування коштів. Однак, зарахування відповідач здійснив 01.07.2016 р. з невідомих для позивача причин. Натомість фактично сплачені позивачем грошові кошти потрапили до бюджету 24 червня 2016 року.

Системний аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що виявивши вказану помилку, позивач звернувся до органу державної фіскальної служби з проханням вважати вірним призначення платежу «*,101;37688139,18010500, земельний податок за земельні ділянки за 05/2016».

Отже, з урахуванням вказаної заяви позивача, за наявності у останнього грошового зобов'язання з земельного податку на травень 2016 року в тій сумі, яка була відкоригована шляхом перерахування податку з одного рахунку на інший, відповідач повинен вважати заходи вчинення такого перерахування, сплатою податкового зобов'язання в день такої сплати.

Слід зазначити, що суми податку фактично надійшли до державного бюджету у визначений строк, отже, факт знаходження коштів протягом певного періоду на бюджетних рахунках під іншими, на думку фіскального органу, кодами є формальною обставиною і не може бути підставою для висновків про порушення граничних строків сплати податків і застосування штрафних санкцій.

Так, у відповідності до ч.4 статті 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами ч.5 статті 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм БК України дає підстави суду зробити висновок, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Разом з тим, поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 (далі - Положення № 122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів Положення № 122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, яка відображена в постанові від 16.06.2015 по справі № 21-377а15. У вказаному рішенні колегія суду дійшла висновку, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений п.57.1 ст.57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України. Додатково зазначено, що оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем виконано податковий обов'язок та в строки, передбачені чинним законодавством, а саме: 24.06.2016 р. було сплачено грошове зобов'язання з земельного податку за травень 2016 рік. Про намір позивача сплатити вказаний податок свідчить також і відповідний розмір коштів, які вже до цього були задекларовані позивачем як сума податку що підлягає сплаті.

Відповідно до п. 38.1 п. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

У свою чергу, ст. ст. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, встановлена фінансова відповідальність, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням №33 від 24.06.2016 р. підтверджується сплата земельного податку за травень 2016 року у строк, визначений чинним законодавством, а, отже відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, що визначені ст. 126 Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі рішення у зв'язку із чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню повністю за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» (04073, м.Київ, проспект Московський, 15-А, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (Овідіопольське відділення) від 17.08.2016 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» (04073, м.Київ, проспект Московський, 15-А, ) судові витрати в сумі 1378,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Шевченка, буд. 214, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко