Справа № 463/4197/18
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/4197/18
Провадження № 2-а/463/218/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

перекладача Козакевич Т.П.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про затримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про затримання громадянки Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на строк, визначений в п. 11 ст. 289 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на напрямку 811 прикордонного знаку, територія Варяжської сільської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого була затримана Прикордонною вартою Республіки Польща і 16.07.2018р. передана на територію України на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб». За вчинення таких дій, 18.07.2018р. Сокальським районним судом Львівської області відповідача визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Тому, просить ухвалити рішення про затримання відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів.

Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила. Пояснила, що прибула на територію України законно і на даний час подала заяву про визнання її біженцем. Має документи та необхідні кошти для виїзду за межі території України та у випадку відмови в отриманні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні готова самостійно виїхати до Республіки Білорусь. На території Російської Федерації існує загроза її життю та здоров'ю, у зв'язку з чим в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Сокальським районним судом Львівської області 18.07.2018р. відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, оголосивши усне зауваження.

У Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9); відповідно до Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на таких підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9); згідно з положеннями пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках як: законне ув'язнення особи після її засудження компетентним судом (підпункт а); законний арешт або затримання особи за невиконання законної вимоги суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, передбаченого законом (підпункт b); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (підпункт c); затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою припровадження його до встановленого законом компетентного органу (підпункт d); законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг (підпункт e); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою запобігання її незаконному в'їзду в країну, чи особи, щодо якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції (підпункт f).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (пункт 63 зазначеного рішення).

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів.

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті, заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Вказане свідчить про те, що затримання іноземця за правилами ч. 2 ст. 289 КАС України можливе у випадку, якщо ним до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви, після чого існує ризик його втечі, або відсутні документи що дають право на виїзд з території України чи існують обґрунтовані підозри вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Позивач у справі не оспорює, що відповідач потрапила на територію України законно. Крім того, до матеріалів справи долучено копію документів про її особу, які дають право на виїзд з території України. Також, долучено копію листа про направлення до компетентних органів України заяви відповідача про визнання її біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, яка датована 18.07.2018р., тобто після вчинення правопорушення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч зазначеній нормі, позивач до позовної заяви не надав жодного доказу про те, що існує ризик втечі відповідача, тоді як протилежне стверджується матеріалами справи, а вчинення останньою адміністративного правопорушення, само по собі не свідчить про наявність таких ризиків, тим більше що після цього відповідач звернулась з відповідною заявою до компетентних органів для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на це, суд констатує відсутність законних підстав для позбавлення свободи відповідача і тому, в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 246, 289, КАС України, суд, -

вирішив:

В позові Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про затримання громадянки Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на строк, визначений в п. 11 ст. 289 КАС України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст. 289, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.