Справа № 826/7856/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2018 року № 826/7856/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Міністерства інфраструктури України (далі - Мінінфраструктури) про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного в листі № 5140/55/10-17 від 06 червня 2017 року в частині визнання недійсними свідоцтв з 01 січня 2017 року громадянам України, які керують спортивними судами.

11 липня 2017 року судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав відсутності документу про сплату судового збору від кожного з позивачів у належному розмірі.

26 серпня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, в який зазначено, що позивачем у справі буде лише він, та приєднано квитанцію від 23 серпня 2017 року про сплату судового збору.

Отже, ухвалою суду від 05 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/7856/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідь на колективне звернення від 25 квітня 2017 року до відповідача стосовно видачі наказу «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчення судноводія малого/маломірного судна» від 26 квітня 2014 року № 413, отримано письмову відповідь Міністерства інфраструктури України від 06 червня 2017 року № 5140/55/10-17, з якої вбачалося, що для всіх осіб, якими надано диплом на право керування малим/маломірним судном норми зазначеного Положення не розповсюджуються, натомість на осіб, які подали не дипломи, а свідоцтва про право керування суднами, норми Положення розповсюджуються, тому з 01 січня 2017 року свідоцтва є недійсними.

Вважаючи зазначену відповідь Міністерства інфраструктури України рішенням, яке обмежує осіб, які мають право керування малими/маломірними суднами, у здійсненні такого права, позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

16 квітня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, відзив відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19 травня 2017 року до Мінінфраструктури надійшло колективне звернення, заявником у якому значиться також позивач, щодо надання роз'яснень з питань застосування наказу Мінінфраструктури від 26 серпня 2014 року № 413 «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчення судноводія малого/маломірного судна», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2014 року №1169/25946 (далі - Наказ № 413).

На виконання вимог Закону України «Про звернення громадян» відповідач листом від 06 червня 2017 року за № 5140/55/10-17 надано заявникам роз'яснення, зокрема, у листі зазначено, що з 01 січня 2017 року свідоцтва судноводіїв ОСОБА_1, та інших заявників є недійсними та можуть бути замінені на посвідчення судноводія малого/маломірного судна нового зразка.

Дослідивши зміст зазначеного листа Мінінфраструктури від 06 червня 2017 року за №5140/55/10-17 суд не вбачає обставин прийняття будь-яких конкретних рішень, або посилань на такі рішення, стосовно позивача ОСОБА_1 та інших зазначених у ньому осіб.

Крім того суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (далі - Положення № 460) Мінінфраструктури є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом в системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до пункту 8 Положення № 460 Мінінфраструктури у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Таким чином, видаючи наказ № 413 відповідач діяв у межах повноважень, відповідно до покладених на нього завдань. Зазначений нормативно-правовий акт пройшов правову експертизу в Міністерстві юстиції України, оприлюднений в Офіційному віснику України від 14 жовтня 2014 року, та, за інформацією Мінінфраструктури, позивачами або іншими особами не оскаржувався у встановленому законодавством порядку і є чинним.

Відповідно до пункту 3 наказу № 413 свідоцтва судноводіїв малих/маломірних суден (інші документи, які надавали право на управління малих/маломірних суден) старих зразків, видані у встановленому порядку в СРСР та в Україні до 01 квітня 2012 року, є дійсними для управління малими/маломірними суднами до 01 січня 2017 року.

Отже, саме зазначене положення пункту 3 наказу № 413 роз'яснено позивачу в оскаржуваній ним відповіді Мінінфраструктури від 06 червня 2017 року за № 5140/55/10-17.

З аналізу викладеного, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки жодних рішень стосовно ОСОБА_1 Мінінфраструктури не приймалося, а натомість, на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян» надано лише відповідь по суті поставлених у колективному зверненні питань.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда