Справа № 467/730/18
Суддя: Кірімова О. М.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 467/730/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стоянова П.О. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стоянова П.О. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги мотивує тим, що начальником СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стояновим П.О. 27 червня 2018 року відносно нього винесено постанову серії НК № 944454 у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, згідно якої ним порушено п. 5.38 ПДР України, а саме здійснив стоянку на місці для інвалідів. Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою і такою, що винесена в порушення вимог КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Згідно вказаної постанови, він 27 червня 2018 року о 19 годині 30 хвилин, по проспекту Незалежності, 25 в місті Южноукраїнську, здійснив зупинку на автомобілі Audi, державний номерний знак НОМЕР_1, на місці для інвалідів позначеному дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди».

Щодо даних обставин зазначає, що 27 червня 2018 року здійснив зупинку автомобіля в зоні дії знаку, згідно якого дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю або водії. Які перевозять осіб з інвалідністю, однак зупинка була зроблена виключно з метою висадки пасажира ОСОБА_3, який є інвалідом 3 групи, та якого він перевозив з смт. Арбузинка до м. Южноукраїнська. Підійшовши до нього працівник поліції повідомив, що вказаний автомобіль зупинений з порушенням правил дорожнього руху та попросив надати йому документи на автомобіль та посвідчення водія. Працівник поліції не надав йому можливості надати пояснення, хоча позивач пропонував зачекати ОСОБА_3, щоб той підтвердив свою інвалідність.

Просив скасувати постанову серії НК № 944454 від 27 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення та провадження по адміністративній справі закрити.

09 липня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі.

Відповідач надав на адресу суду заперечення, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову та справу розглядати за відсутності відповідача

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві.

Вислухавши позивача, пояснення свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2018 року о 19 годині 30 хвилин начальником СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стояновим П.О. щодо ОСОБА_1 винесено постанову серії НК № 944454 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої водій (позивач) керуючи автомобілем Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці для інвалідів позначеному дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим зазначеною постановою у справі про адміністративне правопорушення його було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. (а.с. 8).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що він є інвалідом 3 групи з дитинства безстроково. 27 червня 2018 року після 18-00 години, він добираючись з смт Арбузинка до м. Южноукраїнськ, по дорозі зупинив знайомого йому ОСОБА_1, який їхав на своєму автомобілі саме в м. Южноукраїнськ. У м. Южноукраїнську він попросив позивача зупинити автомобіль біля магазину Фокстрот, назву вулиці якої не пам'ятає. Після зупинки автомобіля у вказаному, він вийшов з машини та пішов по своїх справах. Що було далі, йому не відомо.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р).

При оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (див. п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Між тим, суд зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, зокрема, відсутні покази свідків чи фото- відеозапис, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення - зупинки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

При цьому, долучений відповідачем фотознімок, суд не може взяти до уваги, як належний та допустимий доказ, так як він не містить жодної істотної інформації. З фотознімку неможливо встановити де здійснювалася фотозйомка, не зазначено на ньому дати та часу її проведення.

Фактично матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху, факт правопорушення зафіксовано лише в постанові серії НК № 944454 від 27 червня 2018 року

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що постанова начальника СРПП №1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стоянова П.О. серії НК № 944454 від 27 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, є необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм КУпАП, без з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи вищенаведене, суд, вирішуючи даний публічно-правовий спір, встановивши обставини справи, дотримуючись норм матеріального і процесуального права, повно, об'єктивно і всебічно з'ясувавши обставини, доводи відповідача, який просив відмовити в задоволенні позову, приходить до висновку про відсутність доказів скоєння позивачем правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, тому позовні вимоги позивача підлягають в даній частині задоволенню.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, повний та належний захист прав позивача має бути здійснений судом першої інстанції, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України, шляхом скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення. Тому і в даній частині вимог позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 74, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 250, 255, 286, 295, 297 КАС України, ст.ст. 7, 33, ч. 5 ст. 122, ст.ст. 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) до начальника СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стоянова П.О. (інформація не відома) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 944454 від 27 червня 2018 року, винесену начальником СРПП № 1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Стояновим П.О., про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п. 15.5 ч. 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2018 року

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова