Справа № 804/610/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2018 року № 804/610/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»
доСоборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області
провизнання протиправними дій
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

визнати незаконними та такими, що не передбачені діючим законодавством в межах зведеного виконавчого провадження дії Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо складання та направлення до виконання наступних платіжних вимог: В11-1 від 03 січня 2018 року; В11-2 від 03 січня 2018 року; В11-3 від 03 січня 2018 року; В11-4 від 03 січня 2018 року; В11-5 від 03 січня 2018 року; В11-6 від 03 січня 2018 року; В11-7 від 03 січня 2018 року; В11-8 від 03 січня 2018 року; В11-9 від 03 січня 2018 року; В11-10 від 03 січня 2018 року; В11-11 від 03 січня 2018 року; В11-12 від 03 січня 2018 року; В11-13 від 03 січня 2018 року; В11-14 від 03 січня 2018 року; В11-15 від 03 січня 2018 року; В11-16 від 03 січня 2018 року; В11-17 від 03 січня 2018 року; В11-19 від 03 січня 2018 року; В11-20 від 03 січня 2018 року; В11-21 від 03 січня 2018 року; В11-22 від 03 січня 2018 року; В11-23 від 04 січня 2018 року; В11-24 від 04 січня 2018 року; В11-25 від 04 січня 2018 року; В11-26 від 04 січня 2018 року; В11-29 від 04 січня 2018 року; В11-30 від 04 січня 2018 року; В11-31 від 04 січня 2018 року; В11-32 від 04 січня 2018 року; В11-33 від 04 січня 2018 року; В11-34 від 04 січня 2018 року; В11-36 від 04 січня 2018 року; В11-35 від 04 січня 2018 року; В11-38 від 04 січня 2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року адміністративну справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року залишено позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" без руху. Встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання даної ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2018 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляд по суті на 17 травня 2018 року, яке відкладалось на 12 червня 2018 року для витребування матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Зважаючи на неявку представників сторін, подачею представником позивача клопотання про відкладення судового засідання та надання часу для ознайомлення із доказами, фіксування судового засідання у справі № 804/610/18 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, розгляд справи відкладено на 27 червня 2018 року.

У судовому засіданні 27 червня 2018 року представник позивача адміністративний позов підтримав, просив суд задовольнити його. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено незаконні дії в межах зведеного виконавчого провадження № 11355726, а саме: складено та направлено до виконання платіжні вимоги в межах зведеного виконавчого провадження що не передбачено діючим законодавством, замість того, щоб направити за кожним виконавчим документом (виконавчим провадженням) окремо з подальшим приєднанням коштів для розподілу. Крім цього, як порушення прав, позивач посилається на невинесення постанов державного виконавця в межах виконавчого провадження № 11355726 в Систему відомостей щодо здійснення виконавчих дій.

Представник відповідача у судове засідання 27 червня 2018 року не з'явився. Згідно відзиву від 29 травня 2018 року просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскільки дії виконавчого органу щодо складання платіжних вимог В11-1 від 03 січня 2018 року; В11-2 від 03 січня 2018 року; В11-3 від 03 січня 2018 року; В11-4 від 03 січня 2018 року; В11-5 від 03 січня 2018 року; В11-6 від 03 січня 2018 року; В11-7 від 03 січня 2018 року; В11-8 від 03 січня 2018 року; В11-9 від 03 січня 2018 року; В11-10 від 03 січня 2018 року; В11-11 від 03 січня 2018 року; В11-12 від 03 січня 2018 року; В11-13 від 03 січня 2018 року; В11-14 від 03 січня 2018 року; В11-15 від 03 січня 2018 року; В11-16 від 03 січня 2018 року; В11-17 від 03 січня 2018 року; В11-19 від 03 січня 2018 року; В11-20 від 03 січня 2018 року; В11-21 від 03 січня 2018 року; В11-22 від 03 січня 2018 року; В11-23 від 04 січня 2018 року; В11-24 від 04 січня 2018 року; В11-25 від 04 січня 2018 року; В11-26 від 04 січня 2018 року; В11-29 від 04 січня 2018 року; В11-30 від 04 січня 2018 року; В11-31 від 04 січня 2018 року; В11-32 від 04 січня 2018 року; В11-33 від 04 січня 2018 року; В11-34 від 04 січня 2018 року; В11-36 від 04 січня 2018 року; В11-35 від 04 січня 2018 року; В11-38 від 04 січня 2018 року в рамках зведеного виконавчого провадження № 11355726, відповідають чинному законодавству України, а надані позивачем листи, в яких останній зазначає про те, що до платіжних вимог, безпідставно було включено суми грошових зобов'язань по рішенням господарських та цивільних судів України не відповідають дійсності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні в Соборному ВДВС міста Дніпра знаходиться зведене виконавче провадження №11355726 щодо боржника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», до складу якого входять близько 593 виконавчих провадження на загальну суму понад 117978732,26 гривень, в межах якого відповідачем складено платіжні вимоги та направлено їх на виконання Державній казначейській службі України в м. Київ, а саме платіжні вимоги: В11-1 від 03 січня 2018 року на суму 607 000,28; В11-2 від 03 січня 2018 року на суму 3 235 704,46 грн; В11-3 від 03 січня 2018 року на суму 407 856,85 грн; В11-4 від 03 січня 2018 року на суму 845 183,46 грн; В11-5 від 03 січня 2018 року на суму 624 309,43 грн; В11-6 від 03 січня 2018 року на суму 108 792,87 грн; В11-7 від 03 січня 2018 року на суму 2 045 458,85 грн; В11-8 від 03 січня 2018 року на суму 1 990 406,20 грн; В11-9 від 03 січня 2018 року на суму 1 350 963,68 грн; В11-10 від 03 січня 2018 року на суму 580 902,90 грн; В11-11 від 03 січня 2018 року на суму 155 007,63; В11-12 від 03 січня 2018 року на суму 367 169,32 грн; В11-13 від 03 січня 2018 року на суму 1 103 661,96 грн; В11-14 від 03 січня 2018 року на суму 72 853,78 грн; В11-15 від 03 січня 2018 року на суму 985 413,05 грн; В11-16 від 03 січня 2018 року на суму 733 358,20 грн; В11-17 від 03 січня 2018 року на суму 583 234,17 грн; В11-19 від 03 січня 2018 року на суму 157 001,66 грн; В11-20 від 03 січня 2018 року на суму 1 551 561,83 грн; В11-21 від 03 січня 2018 року на суму 395 423,33 грн; В11-22 від 03 січня 2018 року на суму 346 140,90 грн; В11-23 від 04 січня 2018 року на суму 543 335,63 грн; В11-24 від 04 січня 2018 року на суму 824 048,28 грн; В11-25 від 04 січня 2018 року на суму 787 942,07 грн; В11-26 від 04 січня 2018 року на суму 1 043 951,35 грн; В11-29 від 04 січня 2018 року на суму 233 520,31 грн; В11-30 від 04 січня 2018 року на суму 25 318,87 грн; В11-31 від 04 січня 2018 року на суму 356 434,43 грн; В11-32 від 04 січня 2018 року на суму 45 710,67 грн; В11-33 від 04 січня 2018 року на суму 155 094,58 грн; В11-34 від 04 січня 2018 року на суму 66 300,00 грн; В11-36 від 04 січня 2018 року на суму 2 279 866,06 грн; В11-35 від 04 січня 2018 року на суму 38 760,00 грн; В11-38 від 04 січня 2018 року на суму 1 722 529,85 грн.

Вимоги сформовані на підставі виконавчих документів, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 11355726, відповідно до ст.ст. 30, 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, в свою чергу, не погоджується із такими діями відповідача, зазначає, що вищевказані платіжні вимоги є незаконними, оскільки не були створені в автоматизованій системі виконавчого провадження; позивач стверджує, що Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження взагалі не передбачає зведене виконавче провадження та як наслідок не прирівнює чи не ототожнює зведене виконавче провадження з виконавчим провадженням, яке виконується з одним стягувачем та боржником не надаючи права виконавцю створювати необхідні документи, як наслідок документи в межах зведеного виконавчого провадження.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається відповідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках-на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання (ст. 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Згідно приписів ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі по тексту - Закон № 606-XIV) , який був чинним на час об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 11355726.

За правилами цих законів передбачалися та передбачаються особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Так, у статті 33 Закону № 606-XIV, чинного на час об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 11355726 (постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене згідно наданої позивачем Довідки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 03 березня 2016 року винесена 07 лютого 2009 року), передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Статтею 30 Закону 1404-VIII встановлено особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника.

Даною статтею встановлено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження» щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

З наведеного вбачається, що виконання кількох рішень щодо одного боржника здійснюється в рамках одного виконавчого провадження-зведеного.

Відповідно до частини 14 Глави III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 (далі по тексту - Інструкція № 512/5) у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об'єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Згідно абзацу 2 частини 8 глави VIII Інструкції № 512/5 за зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Також, частинами 7, 8 глави І вищезазначеної інструкції встановлено, що у постановах, винесених за зведеним виконавчим провадженням, актах, складених за зведеним виконавчим провадженням, замість реквізитів виконавчого документа зазначається прізвище, імені та по батькові боржника-фізичної особи, повного найменування боржника-юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене.

Відповідно до частини 16 глави III Інструкції з організації примусового виконання рішень за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа із зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, з наведеного суд дійшов висновку, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 660/612/16-ц (провадження 14-19цс18) від 14 березня 2018 року.

Таким чином, необґрунтованими є доводи позивача про відсутність у законодавстві поняття «зведене виконавче провадження».

Щодо посилань на Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону 1404-VIII реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року N 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 р. за N 1126/29256 (далі по тексту - Положення № 2432/5) автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп'ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що у разі об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження в АСВП надається даному зведеному виконавчому провадженню відповідний номер як і іншим виконавчим провадженням, відкритими за одним виконавчим документом, який не змінюється.

Судом встановлено, що у Соборному відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на виконанні знаходилося зведене виконавче провадження стосовно боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером в АСВП 11355726 (копія обкладинки ЗВП№ 11355726 з АСВП міститься в матеріалах справи).

Тобто всі виконавчі дії стосовно боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» проводилися в рамках ЗВП № 11355726 з урахуванням всіх вимог Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, надаючи оцінку діям відповідача щодо складання та направлення до виконання платіжних вимог суд зазначає наступне.

Враховуючи оскарження дій відповідача по складанню та направленню платіжних вимог, датованих 2018 роком, суд керується приписами Закону 1404-VIII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно частини 4 статті 24 Закону 1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Статтею 10 вказаного Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Одним із заходів примусового виконання рішень відповідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» є звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника (списання коштів з рахунків) у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; ч. 6 - стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 1.39 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», списання примусове - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за платіжною вимогою.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлює Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976 (далі - Інструкція № 22).

Порядок примусового списання коштів з рахунку боржника державною виконавчою службою встановлено Главою 5 Інструкції № 22 НБУ « Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яка розроблена відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк) та встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 22 примусове списання коштів - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Відповідно п. 5.3. вищезазначеної Інструкції примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувані [орган державної виконавчої служби (державні виконавці) та приватні виконавці] на підставі виконавчих документів, установлених законами України; п.5.5. Для примусового списання коштів стягувач оформляє не менше ніж у трьох примірниках платіжну вимогу за формою, наведеною в додатку 4, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції та цій главі.

Платіжна вимога - розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача або в разі договірного списання отримувача до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Платіжну вимогу стягувач повинен подати безпосередньо до банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника. Даний розрахунковий документ обов'язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби та відбиток штампа цього банку або органу (п.2.2 Інструкції).

Платіжна вимога оформляється не менше ніж у трьох примірниках за формою, наведеною в додатку 4 до Інструкції про безготівкові розрахунки (п.5.5 Інструкції № 22).

У реквізиті "Призначення платежу" платіжної вимоги стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) виконавчого документа. Якщо в реквізиті "Призначення платежу" платіжної вимоги зазначено характер сум, що підлягають списанню згідно з виконавчим документом, то платіжна вимога виконується відповідно пункту 2.22 глави 2 цієї Інструкції. Виконавчий документ, на підставі якого оформлено платіжну вимогу, банку не подається.

В даній Інструкції № 22 не зазначено конкретно, що при примусовому списанні коштів на кожен виконавчий документ складається окрема платіжна вимога.

Слід зазначити, ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі № 804/4187/17 попередньо оскаржувались дії по складанню платіжних вимог, аналогічних за формою до оскаржуваних в даному провадженні, проте, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року (дата набрання законної сили 27 листопада 2017 року) у задоволенні позову відмолено.

Слід звернути увагу, що положення глави 5 Інструкції № 22 НБУ « Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» щодо зазначення назви, дати видачі та номеру (якщо він присвоєний) виконавчого документа не узгоджуються стосовно списання коштів по зведеному виконавчому провадженню з вимогами спеціального Закону України «Про виконавче провадження». Тим паче, що стягнуті кошти в рамках зведеного виконавчого провадження, не зважаючи на перелік виконавчих документів в платіжних вимогах, розподіляються між стягувачами відповідно ст.ст 45, 46 даного Закону в порядку черговості, ураховуючи виконавчі документи, які були приєднані до зведеного виконавчого провадження після направлення платіжних вимог на списання грошових коштів з рахунку боржника.

Зазначити в платіжній вимозі постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене неможливо, оскільки дана постанова не є виконавчим документом.

У зв'язку з розбіжностями вимог Закону України «Про виконавче провадження» та положенням глави 5 Інструкції № 22 НБУ « Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» стосовно стягнення грошових коштів в рамках зведеного виконавчого провадження, державний виконавець в платіжних вимогах зазначив перелік виконавчих документів, які входять до складу зведеного виконавчого провадження.

Так, у всіх платіжних вимогах, які оскаржуються, прописано, що виконавчі документи входять до складу зведеного виконавчого провадження.

Платіжні вимоги були складені державним виконавцем не в системі АСВП у зв'язку з неудосконаленням даної системи, а саме, в системі не розроблено складання платіжних вимог в рамках зведеного виконавчого провадження. Крім того, платіжні вимоги, які виготовляються в рамках окремого виконавчого провадження не відповідають формі, наведеної в додатку 4 до Інструкції про безготівкові розрахунки (п.5.5 Інструкції № 22), що є підставою для повернення банками платіжних вимог без виконання(копія зразка платіжної вимоги з АСВП додається в додатках).

До приведення форми платіжних вимог в АСВП у відповідність до Додатку 4 Інструкції № 22 НБУ « Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» платіжні вимоги виготовляються на паперових носіях, що не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», і не є підставою для визнання їх незаконними.

Частиною 4 статті 8 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов'язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Таким чином, ураховуючи вищезазначену норму Закону по аналогії, у разі неможливості складання платіжних вимог в рамках зведеного виконавчого провадження в АСВП, у даному випадку в ЗВП№ 11355726, виготовлення документів на паперових носіях допускається.

Внесення до АСВП в рамках ЗВП № 11355726 платіжних вимог після їх складання на паперових носіях неможливо, у зв'язку з відсутністю даної функції в системі.

Таким чином, ураховуючи вищезазначене, складення платіжних вимог, отримання з рахунків боржника грошових коштів, задля виконання вимог у зведеному виконавчому провадженні, не призводить до порушення прав боржника, який не виконує самостійно рішення судів, на підставі яких видані виконавчі документи, що входять до складу ЗВП№ 11355726.

Крім цього, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття Національним Банком України спірних платіжних вимог, оскільки матеріали справи містять лише копії телеграм Національного Банку України від 10 січня 2018 року про прийняття до розгляду платіжних вимог, що в свою чергу, свідчить, про необґрунтованість порушення прав позивача.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова