Справа № 158/1415/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5175/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О.І.,
суддів - Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,
з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року у справі № 158/1415/18 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця,-

судді в 1-й інстанції Костюкевич О.К.,
час ухвалення рішення 08.06.2018 року, 14:45 год.,
місце ухвалення рішення м.Ківерці,
дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом, в якому просила продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця - громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що за 6 місяців перебування у Волинському ПТПІ, відповідач не вжив жодних дій, які б вказували на його намір залишити територію України у законний спосіб, або які б давали можливість прикордонним органам придбати йому квиток для повернення. Без оригіналу паспортного документу або виданого офіційними органами країни походження свідоцтва про повернення неможливе придбання квитка на літак. Що стосується неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця, то апелянтом неодноразово направлялися відповідні звернення, в тому числі листами з повідомленням про вручення, проте відповідь надана не була. Щодо звернення через Департамент консульської служби МЗС України, то Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства не передбачено строки такого повторного звернення, що не позбавляє можливості такий запит направити і після 6 місяців затримання відповідача, у зв`язку з чим, порушення Інструкції у діях апелянта немає, оскільки не закінчився 18 місячний строк, визначений законом для ідентифікації іноземця. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця - громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме: до 15 грудня 2018 року.
Представник позивача (апелянта) Брушнівський С.М. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця - громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме: до 15 грудня 2018 року.
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року постановлено примусово видворити за межі України громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , 10 січня 1991 року, затримано останнього та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
03 січня 2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідач не має документа, який надає йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до почесного консула Народної республіки Бангладеш в Україні із листом, у якому просив надати йому допомогу в посвідченні цієї особи та поверненні її на батьківщину, разом з тим, відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.
За час перебування у Волинському ПТПІ громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.
У зв`язку із закінченням 15 червня 2018 року строку затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для продовження строку затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця відсутні, оскільки позивачем не надано достовірних доказів про те, що відповідач не надав інформацію про себе, крім того, пустий бланк анкети не може свідчити про відсутність співпраці з боку іноземця, а відповідач, у свою чергу, також заперечує факт його відмови від співпраці.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч.ч.11-13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Обов`язковими умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є одночасна наявність двох обставин, таких, як: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не подав достовірних доказів про те, що відповідач не надав інформацію про себе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пустий бланк анкети не може свідчити про відсутність співпраці з боку іноземця.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відмови відповідача заповнювати анкету під час процедури ідентифікації.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року.
П.2.7 цієї Інструкції №353/271/150, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 23 квітня 2018 року надсилав запит почесного консула Народної республіки Бангладеш в Україні щодо видачі відповідачу свідоцтва про повернення до Бангладешу у зв`язку з невстановленням його особи та відсутністю документів для виїзду з території України.
Відповідь на цей запит не надходила.
Представником апелянта під час апеляційного перегляду цієї справи на обґрунтування вчинення позивачем дій з метою ідентифікації відповідача надано копію запиту від 08 червня 2018 року до Департаменту консульської служби закордонних справ України щодо встановлення особи відповідача та направлення підтверджуючих документів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний запит надісланий на адресу Департамент консульської служби МЗС України лише 08 червня 2018 року (вих.№81/736), при цьому строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ закінчувався 15 червня 2018 року.
У матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України інших запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації останнього, що вказує на те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.
Таким чином, позивачем не наведено достовірних доказів про: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав для продовження строку затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця - громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи, що в кінцевому, свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача, оскільки наявні очевидні ознаки неналежного вжиття дій або заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року у справі № 158/1415/18 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О.І.Мікула
Судді: О.Б. Заверуха
А.Р. Курилець
Повне судове рішення складено 19 липня 2018 року.