Справа № 809/235/16
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

Київ

справа №809/235/16

адміністративне провадження №К/9901/22433/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів - Шарапи В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 (постановлену у складі судді Матуляка Я.П.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 (постановлену у складі колегії суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М., Качмара В.Я.)

у справі № 809/235/16

за позовом ОСОБА_2

до Апарату Івано-Франківської обласної ради

про зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до апарату Івано-Франківської обласної ради про зобов'язання вчинити певні дії.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 залишено без змін ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017, якою позовну заяву залишено без розгляду.

Рішення судів попередніх інстанцій вмотивовані тим, що одноразова грошова допомога при виході на пенсію державного службовця не є частиною заробітної плати, а тому строк звернення до адміністративного суду обраховується, виходячи з загальних строків подачі позову, зазначених у Кодексі адміністративного судочинства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву до неї

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій у своїх рішеннях норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконними та необґрунтованими, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Розпорядженням голови Івано-Франківської обласної ради З.Митника від 29 червня 1998 року за № 34-р ОСОБА_2 звільнено з посади голови постійної комісії економіки, фінансів і бюджету обласної ради з 29 червня 1998 року у зв'язку з закінченням строку повноважень (ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування»), що також підтверджується записом за № 44 в трудовій книжці позивача. Також вказаним розпорядження зобов'язано бухгалтерію провести повний розрахунок з ОСОБА_2

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до апарату Івано-Франківської обласної ради, в якому просив стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу при виході на пенсію державного службовця у розмірі 10 посадових окладів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80-90 відсотків (залежно від стажу) суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1170, до виплат, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, належить одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби.

З аналізу наведених норм матеріального права, Суд робить висновок, що одноразова грошова допомога при виході на пенсію у розмірі 10 посадових окладів не входить до системи оплати праці, в тому числі державного службовця, оскільки страхові внески (єдиний внесок) з такої грошової допомоги не стягуються.

Враховуючи ту обставину, що одноразова грошова допомога у розмірі 10 посадових окладів при виході державного службовця на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років не є складовою фонду оплати праці, Суд вважає, що немає правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення таких виплат без обмеження будь-яким строком. Відтак, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 15.10.2013 за № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, де пунктом 1 вирішено: "В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат", є безпідставними.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені строки звернення до адміністративного суду, відповідно до частини 1 якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З урахуванням вищевикладеного, Суд робить висновок, що ОСОБА_2 було подано позовну заяву через 17 років та 9 місяців, тобто з пропуском строку на звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно частини 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, судом першої та апеляційної інстанцій було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами процесуального права. У зв'язку з цим, Суд робить висновок, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 242, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

Судді В.М.Шарапа

Н.А.Данилевич