Справа № 357/13170/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

Київ

справа №357/13170/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34215/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімона М.М., -

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 357/13170/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ Нацполіції) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ГУ Нацполіції

на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2017 року у складі судді Ярмола О.С. та

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Кобаля М.І., суддів Карпушової О.В., Кучми А.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову ГУ Нацполіції у призначенні йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності;

- зобов'язати ГУ Нацполіції розглянути його заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності, призначити та виплатити її у сумі 275 600 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, з часу отримання інвалідності звертався до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та до ГУ Нацполіції з відповідними заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка була встановлена внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС), однак до цього часу жодна із перелічених структур не здійснила належні виплати, необґрунтовано відмовляючи в цих виплатах.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 09 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року, задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки 07 листопада 2015 року позивача було прийнято на службу до ГУ Нацполіції, то з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII). У зв'язку із тим, що останнім місцем служби позивача як поліцейського є ГУ Нацполіції, то відмова останнього у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності є протиправною.

29 травня 2017 року ГУ Нацполіції звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що ГУ Нацполіції не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомог, проте її виплата та розмір передбачені Законом № 580-VIII та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок № 4), а не Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850, Постанова № 850 відповідно).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 06 липня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_2 у період з 08 травня 1997 року по 07 листопада 2015 року проходив службу в ОВС, а саме: в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

Наказом від 07 листопада 2015 року №618 о/с згідно з пунктом 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII та відповідно до положень про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 був звільнений з ОВС у Запас Збройних Сил з 07 листопада 2015 року (а.с.6).

На підставі наказу від 07 листопада 2015 року №1 о/с позивача було прийнято на службу до ГУ Нацполіції з 07 листопада 2015 року. Зазначене підтверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с.8 на звороті).

На підставі наказу ГУ Нацполіції від 21 січня 2016 року №14 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом 2 пункту 1 статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу).

Підставою для прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції слугував рапорт ОСОБА_2 від 18 січня 2016 року та свідоцтво про хворобу від 19 січня 2016 року №24/Зв (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про хворобу від 19 січня 2016 року №24/ЗВ захворювання ОСОБА_2 пов'язане х проходженням служби в ОВС (а.с.13).

14 березня 2016 року за результатами медичного огляду, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС (а.с.14).

03 листопада 2016 позивач звернувся до відповідача з заявою (рапортом) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності (а.с.19).

Листом від 16 листопада 2016 року за №29/Ф-750 відповідач відмовив у призначенні та виплаті позивачу вказаної допомоги, у зв'язку з тим що законодавством не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.21).

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон № 580-VIII.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII постановою № 850 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Згідно із частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок № 4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено II групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналогічний правовий щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 554/155/17.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками судів у частині наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установлення йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в ОВС.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VIII. У зв'язку з цим необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580-VIII, а не Законом № 565-XII та Порядком № 865.

Оскільки позивачу з 14 березня 2016 року встановлено IІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, тобто після звільнення останнього з органів Національної поліції та у період коли діяв Закон № 580-VIII, а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату).

Відтак, вирішуючи спір по суті, суди мали виходити з того, що оскільки останнім місцем служби позивача було ГУ Нацполіції, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII та Порядку № 4.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на мотиви викладені у цій постанові.

Відповідно до частини першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки вирішуючи спір суди не застосували положення пункту 4 частини першої статті 97 та статті 99 Закону № 580-VIII, які підлягали застосуванню до вказаних правовідносин, тому на думку колегії суддів ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині зобов'язання ГУ Нацполіції призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в сумі 275 600 грн, з ухваленням в цій частині нового рішення.

А в частині визнання протиправною відмову ГУ Нацполіції у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності та зобов'язання ГУ Нацполіції розглянути заяву ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомогу, у зв'язку з встановленням II групи, рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Керуючись пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень, статтями 242, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року скасувати в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в сумі 275 600 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі № 357/13170/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду