Справа № 461/2258/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5127/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2018 року у справі № 461/2258/18 (рішення ухвалено в м.Львові , головуючий суддя Стрельбицький В.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 02.04.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив звільнити його від відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 470 МК України, у зв'язку з відсутністю вини та у зв'язку з малозначністю діяння та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0913/20900/18 від 20.03.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.470 МК України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову у справі №0913/20900/18 від 20.03.2018 заступника начальника Львівської митниці ДФС України Скоромного Я.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень змінено, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності, у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України, щодо ОСОБА_1 - закрито. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська митниця Державної фіскальної служби оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач ввіз транспортний засіб у митному режимі «транзит» на строк до 10 діб без сплати митних платежів, проте такий перебував на території України більше визначеного строку з порушенням умов зазначеного митного режиму.

Окрім цього, відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Вказує, що Львівською митницею ДФС накладено стягнення за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, виключно в межах санкції цієї статті: «накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Відповідно до приписів статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Сама диспозиція частини третьої статті 470 МК України не передбачає в даній справі застосування «малозначність». Тому дане покарання є справедливим, винесеним відповідно до санкції, пропорційно характеру правопорушення».

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 06.01.2018 через п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки BMW 320, р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 в митному режимі транзит.

Станом на 05.02.2018 даний транспортний засіб за межі митної території України не вивозився та поміщений в інший митний режим не був.

При перетині митного кордону в зворотньому напрямку 06.02.2018 ОСОБА_1 надав документи з СТО «Трускавецький сервіс» про перебування автомобіля на ремонті з 08.01.2018 по 05.02.2018, а також повідомлення до Львівської митниці ДФС від 15.01.2018 щодо неможливості вивезення даного транспортного засобу у зв'язку з його поломкою.

20.03.2018 заступником начальника Львівської митниці ДФС Скоромним Я.І. винесено постанову у справі про порушення митних правил №0913/20900/18 від 20.03.2018, якою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та винесеною з порушенням норм процесуального права позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належно виконано свій обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 192 МК України щодо термінового повідомлення митного органу про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу, а тому оскаржувана постанова №0913/20900/18 від 20.03.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України в частині визнання позивача винним в скоєнні вказаного правопорушення винесена правомірно.

Одночасно, суд першої інстанції звільнив позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, так як посадовою особою, якою вирішувалось питання про притягнення позивача до відповідальності, не було враховано всіх дійсних обставин вчинення вказаного правопорушення, а саме: особу правопорушника, який раніше до відповідальності за порушення митних правил не притягався, при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, надавав митному органу письмові пояснення про причини не вивезення транспортного засобу за межі митної території України, ступінь його вини, причини своєчасного не вивезення транспортного засобу.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, який змінив позивачу застосований посадовою особою митного органу захід стягнення виходячи із наступного.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 470 МК України, перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України, встановлено такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому, перевізник зобов'язаний вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання, терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

З матеріалів справи видно, що 15.01.2017 позивач подав до Львівської митниці ДФС повідомлення про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України у встановлені строки, у зв'язку із його поломкою (а.с. 11).

Згідно оскаржуваної постанови, ввезення і вивезення вищевказаного транспортного засобу здійснювалось в межах одного митного поста - «Мостиська» Львівської митниці ДФС, а відтак позивач зобов'язаний був вивезти вказаний транспортний засіб не пізніше 5 діб, тобто 11.01.2018.

Наданими позивачем документами, а саме повідомлення СТО «Трускавець сервіс» від 05.02.2018, акту №152 приймання-передачі транспортного засобу, акту виконаних робіт від 05.02.2018 підтверджується, що вказаний транспортний засіб дійсно з 08.01.2018 по 05.02.2018 перебував на ремонтному майданчику, у зв'язку з ремонтом АКПП.

Відтак, позивачу про поломку транспортного засобу та неможливість його вивезення за межі митної території України у встановлений строк стало відомо ще 08.01.2018, проте повідомлення про неможливість вивезення такого транспортного засобу за межі митної території України позивачем було подано лише 15.01.2018, тобто після закінчення строку, в який транспортний засіб мав бути вивезений.

Таким чином, позивачем не було належно виконано свій обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 192 МК України щодо термінового повідомлення митного органу про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу, а тому колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова №0913/20900/18 від 20.03.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України винесена правомірно.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема статтею ст. 22 КУпАП, передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавцем надано право звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням саме органу (посадовій особі), уповноваженому вирішувати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку таким органом виступає Львівська митниця ДФС.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, суд вправі змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проте, суд не вправі звільнити особу від адміністративної відповідальності, тим самим підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що санкція ч. 3 ст. 470 МК України передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто, 8500 грн. без альтернативи.

Отже, суд першої інстанції змінюючи захід стягнення, передбачений ч. 3 ст. 470 МК України і звільнивши правопорушника від відповідальності, вийшов за межі вказаної статті, а тому перебрав на себе дискреційні повноваження державного органу.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 229, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2018 року у справі № 461/2258/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук