Справа № 496/4022/17     
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/4022/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Балабан М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправною бездіяльність голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича, яка полягає в ухиленні від звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною; зобов'язати Нерубайського сільського голову Юрківського Василя Людвіковича звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2, проте був зареєстрований за адресою: 65009, АДРЕСА_1. Внаслідок смерті батька відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після цього, позивач будучи помилково впевненою у тому, що вона прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України протягом майже 10 років не переоформлювала на себе право власності, на нібито успадкований нею будинок. 01.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа № 1223/2006. Однак, відповідно до матеріалів спадкової справи та листа Державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 04.09.2017 року шестимісячний строк для прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_4 сплинув 06.02.2007 року. Таким чином, спадщина, що відкрилась після смерті батька позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, рішенням суду має бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу самоврядування за місцем відкриття спадщини. Єдиним законним засобом оформлення права власності на фактично успадкований нею будинок АДРЕСА_3, в якому вона зареєстрована є використання нею права на приватизацію. Позивач 18.09.2017 року звернулась до Нерубайського сільського голови із проханням подати до Біляївського районного суду Одеської області позовну заяву про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною, проте сільський голова не прийняв заяву, тому заява була направлена рекомендованною поштою. Разом з тим, всупереч вимогам ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» письмової відповіді нею не отримано.

Відповідачем відзиву на позовну заяву та письмових заперечень до суду не надано.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року відкрито провадження по справі № 496/4022/17 за позовом ОСОБА_1.

15 лютого 2018 року Біляївським районним судом Одеської області винесено ухвалу про передачу справи № 496/4022/17 до Одеського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 03 квітня 2018 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями адміністративну справу № 496/4022/17 передано головуючому судді Левчук О.А.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (до голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає в ухиленні від звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною; зобов'язання Нерубайського сільського голови Юрківського Василя Людвіковича звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку на адресу Нерубайської сільської ради направлено заяву від 18.09.2017 року, в якій просила у відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, в обов'язковому порядку подати до Біляївського районного суду Одеської області позов, щодо визнання спадщини у вигляді жилого будинку з надвірними господарчими будинками, що розташований за адресою АДРЕСА_4, відумерлою; після набрання рішенням Біляївського районного суду Одеської області законної сили щодо визнання спадщини відумерлою, взяти будинок АДРЕСА_5 на баланс територіальної громади та відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», письмово сповістити про результати розгляду заяви (а.с. 16).

Заява ОСОБА_1 від 18.09.2017 року отримана Нерубайською сільською радою 26.09.2017 року, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 16 з.б.).

Так, згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим.

Статтею 15 ЗУ «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 20 ЗУ «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

Згідно ч. 5 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Таким чином, саме на сільського голову покладено обов'язок щодо забезпечення на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян.

Разом з тим, будь-яких доказів щодо надання Нерубайською сільською радою відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 року у строк визначений ЗУ «Про звернення громадян» матеріали справи не містять.

При цьому, доказів надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 року станом на дату розгляду справи відповідачем також не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 року.

Разом з тим, позовні вимоги щодо зобов'язання Нерубайського сільського голову Юрківського Василя Людвіковича звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом.

Згідно ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об'єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Особи, які мають право або зобов'язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Таким чином, Цивільним кодексом України визначено, що обов'язку органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою передує обов'язок пересвідчитись у відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, враховуючи відсутність доказів розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2017 року, суд дійшов до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною; зобов'язання голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною у відповідності до чинного законодавства з урахуванням встановлених судом обставин. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Так, ч. 1, 3 ст. 134 КАС України встановлено, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з'їздом адвокатів України, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Частиною 3 статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., згідно оригіналу квитанції № 0.0.884797706.1 від 02.11.2017 року, а тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з Нерубайської сільської ради слід стягнути за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень 00 копійок).

Так, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката ОСОБА_5 у сумі 16820,00 грн., суд враховує, що на підтвердження понесених витрат до суду надано угоду про надання правової допомоги від 06.10.2017 року № 34 (а.с. 18, 40, 47), оригінал ордеру серії ОД № 058000 від 06.10.2017 року (а.с. 46), розрахунок (а.с. 107) та квитанції (а.с. 22,64, 93,108).

При цьому, ознайомившись з наданими документами, суд дійшов до висновку, що надані докази не підтверджують понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, оскільки наданий розрахунок витрат не є пропорційним та співмірним складності справи та предмету спору, а виписані адвокатом ОСОБА_5 квитанції не підтверджують сплату ОСОБА_1 коштів за угодою про надання правової допомоги № 34 від 06.10.2017 року, яка вказана в ордері серії ОД № 058000 та на підставі якої адвокат представляв інтереси позивача в суді, оскільки квитанції виписані на підставі угоди № 34 від 02.11.2018 року (а.с. 22,64, 93,108).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 16820,00 грн., задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 52, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_7) до голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича (АДРЕСА_6) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною.

Зобов'язати голову Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною

у відповідності до чинного законодавства з урахуванням встановлених судом обставин.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Нерубайської сільської ради (, адреса місцезнаходження: 67661, Одеська область, Біляївський район, село Нерубайське, площа Партизан, будинок 4) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_7) судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 16 липня 2018 року.

Суддя О.А. Левчук

.