Справа № 820/1672/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 р. Справа № 820/1672/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 (суддя Мар'єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 29.05.18) по справі № 820/1672/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного військового комісаріату , Міністерства оборони України

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1.), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України , в якому просив суд визнати протиправним та скасувати п. 28 протоколу №4 від 19.01.2018 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум; зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 6 квітня 2017 року) у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014; зобов'язати Міністерство оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 06 квітня 2017 року) у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Так, в обґрунтування своєї позиції щодо помилковості висновків суду першої інстанції, позивач зазначає про те, що стосовно нього, до набрання чинності Закону від 6 квітня 2017 року № 2004-УІІІ, не було прийнято жодного рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, а тому дія Закону від 6 квітня 2017 року № 2004-УІІІ поширюється на позивача. Посилання суду на пункт 2 Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 є помилковим, оскільки даний пункт Постанови регулює питання призначення одноразової грошової допомоги стосовно осіб, які мали право на призначення одноразової грошової допомоги до набрання чинності Порядку № 975 (до 01.01.2014) і звернулись з заявою про виплату одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 відповідно до порядків, затверджених Постановами Кабінету Міністрів України: від 28 травня 2008 р. № 499, від 21 лютого 2007 р. № 284 та від 21 листопада 2007 р. № 1331, і до даних спірних відносин не має жодного стосунку. Крім того, пункт 2 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 суперечить п. 2 Прикінцевих положень Закону від 6 квітня 2017 року № 2004-УІІІ.

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах СРСР з 25.10.1981 по 25.02.1984, в тому числі у в/ч2099, під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов'язку) у демократичній Республіці Афганістан.

В 1983 року позивач отримав поранення, контузію, пов'язану з виконанням обов'язків служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

Згідно довідки МСЕК від 13.05.2015, позивачу була встановлена IIІ група інвалідності з 13.05.2015, з причин поранення, контузії та захворювання, пов'язаного з виконанням військової служби (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами звернення позивача для отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням третьої групи інвалідності та отриманням відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, останній звернувся до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 по справі №642/3829/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання дій та рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 11 протоколу №73 від 07.07.2017 Комісії МО України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум. Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" ОСОБА_1 Зобов'язано Харківський Обласний Військовий Комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014. Зобов'язано Міністерства оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 (а.с. 15-22).

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 по справі №642/3829/17 комісією Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (п. 28 Протоколу засідання комісії від 19.01.2018 №4) прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Порядку "Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги", затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013 та Наказу Міністерства Оборони України від 14.08.2014 № 530 (а.с.10).

Учасниками справи не заперечується, що позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму.

Вважаючи таке рішення протиправним, оскільки при призначенні одноразової грошової допомоги не було застосовано розміри одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року) у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги визначений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком № 975 не застосовується до позивача, через те, що нормативно-правовими актами встановлені бланкетні норми щодо застосування тих редакцій Закону та постанови, які діяли на момент встановлення особі інвалідності.

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Спірним у вказаній справі є те, чи має право позивач на отримання одноразової допомоги одноразової грошової допомоги за Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону № 2004-VIII від 06 квітня 2017 року (надалі - Закон № 2004-VIII), у розмірі, що визначена підпунктом б) частини 1 статті 16-2 вказаного Закону - 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності 07.05.2017, у Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було внесено ряд змін, зокрема, текст статті 16-2 викладено в такій редакції: "1. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року".

У свою чергу, згідно пункту "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу застосування вищевказаної норми права у спірних правовідносинах з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, а саме чи розповсюджується на нього право на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі (250-кратного прожиткового мінімуму), як на особу, щодо якої рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності на виконання судового рішення станом на день набрання чинності Закону № 2004-VIII ще не прийнято, та чи не пов'язане право на отримання такої допомоги з часом встановлення інвалідності.

Виходячи з системного та послідовного тлумачення норм права, з приводу застосування яких у сторін виник спір, колегія суддів зазначає, що стаття 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) розповсюджується на категорії військовослужбовців, які зазначені підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону, а саме: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, положення ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) не підлягає застосуванню у спорах за участю військовослужбовців строкової служби.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, у зв'язку з чим не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, яка передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017).

Окрім іншого, судовим рішенням по справі № 642/3829/17, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги визначено за правилами саме статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Законів України №328-У від 03.11.2006 року, №5040-VІ від 04.07.2012 року), тому правові підстави для застосування під час вирішення питання приписів ст. 16-2, в редакції Закону № 2004-VIII, відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду щодо застосування до спірних правовідносин законодавства, що діяло на момент встановлення інвалідності, а саме Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону від 08.06.2014) та Постанови від 25.12.2013 № 975, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції на позивача, як військовослужбовця строкової служби, зміни в частині збільшення розміру грошової допомоги, передбачені Законом № 2004-VIII, не розповсюджуються.

З урахуванням вищенаведеного, доводи позивача про необхідність призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 по справі № 820/1672/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Л.О. Донець М.І. Гуцал
Постанова складена в повному обсязі 17.07.18.