Справа № 809/1093/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. справа № 809/1093/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови від 15.06.2018 ВП №56241262 про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн., з підстав її протиправності, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - позивач) 25.06.2018 звернулось в суд з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про скасування постанови від 15.06.2018 ВП №56241262 про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн., з підстав її протиправності.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем, всупереч приписам, встановленим Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", Постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" винесено оскаржувану постанову. Дії відповідача позивач вважає протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 по справі №809/1861/17 зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Позивачем, на підставі вказаного рішення та виконавчого листа №809/1861/17, виданого судом 19.04.2018, здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 та проведено виплату донарахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 30.04.2018, а згідно з абзацом 2 пункту 3 Постанови КМУ "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується органами Пенсійного фонду України після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, починаючи з 01.01.2019. Відтак, позивач вказує на неналежне фінансове забезпечення та фактичну відсутність коштів, і зазначає, що дані обставини свідчать про наявність поважних причин невиконання ним вищевказаного судового рішення. Таким чином, на переконання позивача, відповідачем, при прийнятті оскаржуваної постанови допущено порушення вимог частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із чим остання є очевидно протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання документу, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 1 762 грн. (а.с.18-19).

На адресу суду 06.07.2018 позивачем подано заяву, до якої долучено платіжне доручення від 05.07.2018 №867 про сплату судового збору у розмірі 1 762 грн. (а.с.3).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до правил, встановлених статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України), з особливостями провадження, передбаченими статтею 287 КАС України та призначено судовий розгляд на 23.07.2018 о 14:00 год. (а.с.1-2).

В судове засідання представники сторін не з'явилися, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Відповідно до приписів частини першої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Так, згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення позивач та відповідач повідомлялися про дату, час і місце судового засідання 16.07.2018 та 13.07.2018 відповідно (а.с.27,28).

Частиною третьою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За наведених процесуальних норм суд ухвалив продовжити розгляд даної справи у письмовому провадженні.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

В частині шостій статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву та письмові докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, судом встановлено нижчевикладені обставини.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 29.01.2018 ухвалено рішення по справі №809/1861/17, згідно з резолютивною частиною якого, відповідача зобов'язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Івано-Франківській області.

На підставі ухваленого судом рішення та виданого судом виконавчого листа, старшим державним виконавцем Боберським Р.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2018 ВП №56241262.

Позивачем направлено відповідачу листа від 07.05.2018 №7499/06 (а.с.12), яким повідомлено останнього про те, що на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 ОСОБА_1 05.04.2018 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 та проведено 12.04.2018 виплату донарахованої суми пенсії за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 12 476,84 грн. Виплату донарахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 74 861,04 грн буде забезпечено з 01.01.2019, виходячи з приписів абзацу 2 пункту 3 Постанови КМУ "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", згідно з яким, виплата перерахованих пенсій проводиться з 01.01.2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01.01.2018 та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

З огляду на вказане, позивач просив відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, відповідачем, 15.06.2018 винесено постанову про накладення штрафу ВП №56241262 (а.с.11). Відповідно до змісту вказаної постанови, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 по справі №809/1861/17 позивачем не виконано в повному обсязі, у зв'язку із чим, на позивача накладено штраф у розмірі 5 100 грн та зобов'язано його виконати рішення протягом десяти робочих днів.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (надалі, також - КАС України), Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі, також - Закон №1404-VIII), Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі, також - Закон №2262-XII), Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (надалі, також - Закон №4901-VI), Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі, також - Постанова №103).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 2, 3 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом встановлено, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 по справі №809/1861/17 набрало законної сили 26.03.2018, а відтак, з огляду на вищенаведені приписи підлягає обов'язковому виконанню.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом №1404-VIII.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, серед яких, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Водночас, статтею 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Стосовно тверджень позивача про відсутність відповідного фінансового забезпечення, як поважної причини невиконання судового рішення суд зазначає таке.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" визначено Законом №4901-VI. Згідно зі статтею 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Окрім вказаного, статтею 3 цього ж Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Наведене свідчить про те, що відсутність фінансування не віднесено законодавцем до поважних причин невиконання судового рішення, а навпаки, встановлено порядок стягнення коштів боржника - державного органу, в разі відсутності у останнього відповідних бюджетних призначень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.03.2011 по справі "СУК проти України" виклав правову позицію, відповідно до якої, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Окрім цього, у своєму рішенні від 15.10.2009 по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Суд сфокусувався саме на невиконанні рішень суду, в яких держава виступає боржником в особі тих чи інших державних органів або підприємств та вказав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає також право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Суд також зауважив, що відсутність у особи можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Разом з цим, Суд вказав, що держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Таким чином, виконання судових рішень є найвагомішим показником реального та належного захисту порушених прав, свобод та інтересів особи та невід'ємною складовою права на справедливий суд.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що виконання судового рішення, яке набрало законної сили не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань, тому посилання позивача на відсутність фінансування як на підставу невиконання рішення суду в повному обсязі - є необґрунтованим та недопустимим.

Отже, відповідач, при винесенні оскаржуваної постанови та накладенні на позивача штрафу у розмірі 5 100 (п'ять тисяч сто) гривень 00 копійок, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений положеннями чинного законодавства України.

За наявних обставин та вказаних правових норм в суду відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 205, 241-246, 268-272, 287, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088;

Відповідач - відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, адреса: вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76019, код ЄДРПОУ - 34844679.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.