Справа № 806/2184/18
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м.Житомир справа № 806/2184/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Петренко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2 га на території Коростишівського району Житомирської області та зобов'язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Однак, отримав відмову у наданні дозволу у зв'язку з тим, що бажана земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області. Вважає надану відповідь протиправною, оскільки вона не містить посилань на підстави для відмови, передбачені Земельним кодексом України.

Ухвалою суду від 06.06.2018 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання із викликом сторін.

В судовому засіданні позивач подав заяву про зміну предмету позову, яку не прийнято до розгляду та повернуто, оскільки позивачем порушено строк подання такої заяви, передбачений ч.1 ст.47 КАС України та в порушення ч.7 ст.47 КАС України до заяви не додано доказів направлення копії такої заяви відповідачу.

Позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.43-45). В обґрунтування яких вказала, що з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області сформовано перелік земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області, який було розміщено на офіційному веб-сайті управління. Водночас, земельна ділянка, яку бажає одержати позивач, відсутня у даному переліку. Також вказала, що вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти конкретно визначене рішення є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 28.12.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації за рахунок земель запасу Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, для ведення особистого селянського господарства, яка зареєстрована 28.12.2017 №С-17289/0/5-17 (а.с.9).

До вказаної заяви надані наступні додатки: копія відповіді відділу у Коростишівському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області; викопіювання з кадастрової карти (плану), видане відділом у Коростишівському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, фрагмент супутникових карт, де вказано розташування земельної ділянки відносно найближчих населених пунктів, додатковий фрагмент публічної карти, де вказано бажане місце розташування та конфігурація земельної ділянки; копія паспорту та реєстраційного номера облікової картки платників податків.

Листом від 11.01.2018 №С-17289/0-107/6-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило, що з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області, який було розміщено на офіційному веб-сайті управління. Водночас, земельна ділянка, яку бажає одержати позивач, відсутня у даному переліку, а тому Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовляє у задоволенні клопотання (а.с.16).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин та порушеного права позивача, можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частини третьої статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Міністрів Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Зі змісту наведених правових положень випливає висновок, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом з'ясовано, що позивачем до заяви від 28.12.2017 додано належні графічні матеріали, будь-яких зауважень з боку відповідача до них не вказано.

Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України, початковим етапом надання земельної ділянки у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого приймається відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 7 ст.118 Кодексу підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, діючим законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Вказана у листі відповідача підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (відсутність бажаної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації) не відноситься ні до однієї з підстав, визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Щодо надання позивачу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оформленої листом, суд зазначає наступне.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині 7 статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17 (адміністративне провадження №К/9901/4400/17), які, відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, відповідач при розгляді клопотання позивача діяв всупереч ч.2 ст. 19 Конституції України, а надана відмова у формі листа не відповідає вимогам ч.2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи відсутність прийняття суб'єктом владних повноважень у визначений чинним законодавством строк відповідного рішення встановленої форми, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині 6 статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Будь-яких інших зауважень до пакету документів, наданих позивачем із заявою, або інших перешкод для надання дозволу відповідачем не наведено, окрім тих, про які зазначено у листі від 11.01.2018 С-17289/0-107/6-18.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2017 та прийняти рішення встановленої форми щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та перебиранням суду на себе управлінських функцій відповідача.

Приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що передбачено ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.139 КАС України).

Відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції від 10.05.2018, позивачем при зверненні із позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1410,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру на користь позивача 704,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Згідно із ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №17 від 25.04.2018 про надання юридичної допомоги, укладений із адвокатом ОСОБА_3; рахунок №1 від 03.05.2018, в якому вказано, що адвокатом витрачено 1 годину для складання та направлення позовної заяви, вартість послуг 1000грн.; квитанція від 10.05.2018 про оплату послуг в сумі 1000 грн., отримувач ОСОБА_3, адвокат; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю гр..ОСОБА_3 (а.с.17-22).

З урахуванням наведеного, враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача, спонукала позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та скористатись професійною правничою допомогою, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру на користь позивача 1000грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.12.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства .

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (м.Житомир, вул.Довженка,45, ) розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) (дата реєстрації 28.12.2017) та прийняти рішення встановленої форми щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0га, яка розташована за межами населених пунктів на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м.Житомир вул.Довженка,45, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору та 1000 (тисячу) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 23 липня 2018 року