Справа № 826/12125/16
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Ісаєнко Ю.А., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - кандидата на посаду Директора Державного бюро розслідувань на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 - кандидата на посаду Директора Державного бюро розслідувань до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника і заступника Директора Держаного бюро розслідувань, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кабінет Міністрів України, про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ

У поданій до суду у серпні 2016 р. позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що він подав документи для участі у конкурсі на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань. Законом України «Про Державне бюро розслідувань» установлено, що Директором Державного бюро розслідувань може бути громадянин України, не молодший 35 років, який має вищу юридичну освіту та стаж роботи в галузі права не менше десяти років (після здобуття вищої юридичної освіти). Відповідно до диплому про перепідготовку йому присвоєно кваліфікацію менеджера-юриста. Разом з тим, рішенням Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника і заступника Директора Держаного бюро розслідувань (надалі за текстом - «Конкурсна комісія»), оформленим протоколом № 9 від 18.07.2016 р., його не допущено до участі у конкурсі з огляду на невідповідність поданих документів встановленим вимогам, а саме у зв'язку з відсутністю вищої юридичної освіти. На думку позивача, такий висновок суперечить Закону України «Про освіту» та Закону України «Про вищу освіту», оскільки пріоритетне значення має отримана ним кваліфікація. У цьому зв'язку позивач зазначав, що він тривалий час працював в органах Державної податкової служби, займався приватною юридичною практикою та обіймав посаду голови комісії районної ради з правових питань. Позивач також звертав увагу, що згідно пункту 7.5 Регламенту кандидати не допускаються до участі в конкурсі у зв'язку з невідповідністю встановлених Законом вимог, а не зв'язку з тим, що подані документи на відповідають встановленим вимогам.

На думку позивача Конкурсна комісія працювала в незаконному складі, оскільки до її роботи замість ОСОБА_4 залучалась ОСОБА_5 Крім того, до її складу входили ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 ОСОБА_9, ОСОБА_4, які не мають вищої юридичної освіти. Нелегітимними, на час прийняття рішення від 18.07.2016 р., були голова та секретар Конкурсної комісії, враховуючи, що на дату їх обрання не затверджено Регламент та не сформовано її повний склад. Також, і оголошення про умови та строки проведення конкурсу було затверджене до затвердження Регламенту.

За таких обставин, ОСОБА_2 вважав, що і рішення Конкурсної комісії від 25.04.2016 р. про затвердження Регламенту прийнято у непередбачений законом спосіб, неправомочним складом, за участі неповноважних членів Конкурсної комісії, нелегітимних голови і секретаря.

Насамкінець позивач зазначав, що рішення від 25.04.2016 р. оформлене неналежним чином, так як до повістки денної було винесено 3 питання (про затвердження Регламенту, Про затвердження тексту оголошення та про підписання листів). Водночас, рішення про затвердження Регламенту оформлене протоколом № 6, а про затвердження тексту оголошення - протоколом № 5.

Посилаючись на наведене позивач, у урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії, оформлене протоколом № 9 від 18.07.2016 р., в частині щодо не допуску його до участі у конкурсі;

- визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії, оформлене протоколом № 6 від 25.04.2016 р., щодо затвердження Регламенту Конкурсної комісії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2, крім мотивів наведених в позовній заяві посилається також на те, що в порушення вимог пункту 7.4 Регламенту на засіданні 18.07.2016 р. був присутній лише один з двох відповідальних членів Конкурсної комісії, які здійснювали перевірку його документів.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Протоколом № 6 від 25.04.2016 р. затверджено Регламент Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань (надалі за текстом - «Регламент»).

Судом першої інстанції встановлено, що протоколом засідання Конкурсної комісії № 8 від 15 червня 2016 р. ОСОБА_2 включено до списку кандидатів, які подали документи для участі у конкурсі на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань.

Рішенням Конкурсної комісії, оформленим протоколом № 9 від 18.07.2016 р., позивача не допущено до участі у конкурсі з огляду на його невідповідність встановленим вимогам згідно поданих документів.

Протокольним рішенням № 10 від 21.07.2016 р. Конкурсна комісія затвердила перелік осіб, які не допускаються до участі в конкурсі на заняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника Директора Державного бюро розслідувань.

Зокрема, у цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_2 не має вищої юридичної освіти.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначено Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 р. № 794-VIII (надалі за текстом - «Закон № 794-VIII»).

Відповідно до статті 1 цього Закону Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно частини 1 статті 10 Закону № 794-VIII керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор.

Пунктами 1 та 2 частини 1 названої статті Закону № 794-VIII установлено, що Директором Державного бюро розслідувань, першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань може бути громадянин України, не молодший 35 років, який: має вищу юридичну освіту; має стаж роботи в галузі права не менше десяти років (після здобуття вищої юридичної освіти).

За змістом статті 11 Закону № 794-VIII Директор Державного бюро розслідувань призначається на посаду Президентом України за поданням Прем'єр-міністра України відповідно до подання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань. Організацію та проведення конкурсу здійснює Конкурсна комісія відповідно до цього Закону. До складу Конкурсної комісії входять: три особи, визначені Президентом України; три особи, визначені Верховною Радою України за поданням комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать організація та діяльність органів досудового розслідування; три особи, визначені Кабінетом Міністрів України. Конкурсна комісія вважається повноважною у разі затвердження в її складі не менше шести осіб. Рішення Конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього на засіданні Конкурсної комісії проголосували не менше п'яти членів Конкурсної комісії. Голова та секретар Конкурсної комісії обираються з числа членів Конкурсної комісії. Конкурсна комісія: визначає регламент своєї роботи; розміщує оголошення про умови та строки проведення конкурсу; розглядає документи, подані особами для участі в конкурсі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 125-р від 29 лютого 2016 р., із змінами внесеними розпорядженнями № 150-р від 02 березня 2016 р. та № 245-р від 30 березня 2016 р., затверджено склад Конкурсної комісії, до якої увійшли: ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_8

Таким чином, станом на день затвердження Регламенту (25.04.2016 р.) до складу Конкурсної комісії входило 8 осіб.

Враховуючи, що відповідно до наведених положень Закону № 794-VIII Конкурсна комісія вважається повноважною у разі затвердження в її складі не менше шести осіб, суд знаходить необґрунтованим твердження позивача про те, що Регламент затверджено у непередбачений законом спосіб та неправомочним складом.

Сама по собі обставина, що рішення про затвердження Регламенту оформлене протоколом № 6, а рішення про затвердження тексту оголошення - протоколом № 5 не має наслідком визнання їх протиправними

Також, і той факт, що голову та секретаря Конкурсної комісії було обрано до затвердження Регламенту не має правового значення, оскільки Закон № 794-VIII не передбачає такої умови.

Колегія суддів не вбачає за необхідне досліджувати питання щодо наявності вищої юридичної освіти у членів Конкурсної комісії ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 ОСОБА_9, ОСОБА_4 з огляду на те, що розпорядження Кабінету Міністрів України № 125-р від 29 лютого 2016 р. «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань» не я предметом спору у цій справі.

Так само, не є предметом позову і оголошення про умови та строки проведення конкурсу.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження наявності у позивача вищої юридичної, останнім у складі документів на участь у конкурсі було подано Диплом про перепідготовку серії НОМЕР_1.

За даними цього диплому ОСОБА_2 закінчив факультет післядипломного навчання Тернопільського інституту народного господарства за спеціальністю «Економіка і управління виробництвом». Рішенням державної екзаменаційної комісії від 20 червня 1994 р. йому присвоєно кваліфікацію «Менеджер-юрист».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 р. № 1556-VII кваліфікація - це офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

Названою статтею Закону України «Про вищу освіту» також визначено, що спеціальність - це складова галузі знань, за якою здійснюється професійна підготовка.

У період отримання позивачем Диплому Переліком напрямів підготовки фахівців з вищою освітою за професійним спрямуванням, спеціальностей різних кваліфікаційних рівнів та робітничих професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 325 від 18 травня 1994 р., визначалось, що напрям підготовки фахівців з вищою освітою «Право» включає наступні спеціальності відповідно до кваліфікаційних рівнів:

1. Спеціаліст

- Правознавство

- Правоохоронна діяльність

- Управління у сфері правопорядку

- Військово-юридична діяльність

2. Молодший спеціаліст

- Правознавство

- Право та організація соціального забезпечення

- Правоохоронна діяльність

- Криміналістична експертиза

- Кримінально-процесуальна діяльність

- Кримінально-виконавча діяльність.

Враховуючи, що позивач закінчив навчання за спеціальністю «Економіка і управління виробництвом», слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Факт роботи ОСОБА_2 в органах Державної податкової служби, на посаді голови комісії районної ради з правових питань, його приватна юридична практика не може свідчити про наявність у нього вищої юридичної освіти, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про вищу освіту» документом про вищу освіту є диплом.

Закон України «Про освіту» від 23 травня 1991 р. № 1060-XII дійсно містить норму відповідно до якої післядипломна освіта включає зокрема, перепідготовку - професійне навчання, спрямоване на оволодіння іншою професією працівниками, які здобули первинну професійну підготовку.

Разом з тим, питання чи свідчить отриманий позивачем диплом про наявність у нього другої вищої освіти не стосується предмету доказування, вирішальним у цій справі є питання наявності у ОСОБА_2 саме вищої юридичної освіти.

Колегія суддів також звертає увагу позивача, що відповідно до частини 9 статті 11 Закону № 794-VIII рішення Конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань.

Посилання позивача на те, що в порушення вимог пункту 7.4 Регламенту на засіданні 18.07.2016 р. був присутній лише один з двох відповідальних членів Конкурсної комісії, які здійснювали перевірку його документів обґрунтовано не взято судом до уваги.

Відповідно до пункту 7.4 Регламенту на засіданні Конкурсної комісії щодо допуску до участі в конкурсі відповідальні члени Конкурсної комісії презентують узагальнену інформацію про кандидата разом із рекомендацією щодо допуску його до участі в конкурсі. Кожен член Конкурсної комісії має право ознайомитися з документами будь-якого кандидата та надати їм свою оцінку. Рішення щодо допуску до участі в конкурсі приймається, якщо за нього на засіданні Комісії проголосували не менш як п'ять членів Конкурсної комісії.

Разом з тим, наведені положення не є імперативними. Вони не містять прямої заборони здійснювати презентацію інформації про кандидата одному із відповідальних членів конкурсної комісії.

Не ґрунтуються на матеріалах справи твердження ОСОБА_2 про те, що на засіданні Конкурсної комісії, яке відбулося 18.07.2016 р., замість ОСОБА_4 залучалась ОСОБА_5, оскільки за даними протоколу № 9 ОСОБА_5 була відсутня.

Суд вважає не обґрунтованим і посилання позивача на те, що згідно пункту 7.5 Регламенту кандидати не допускаються до участі в конкурсі у зв'язку з невідповідністю встановлених Законом вимог, а не зв'язку з тим, що подані документи на відповідають встановленим вимогам.

Зазначені формулювання є різними словесними виразами однієї і тієї ж обставини.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що отримана ним кваліфікація має пріоритетне значення перед спеціальністю є помилковим внаслідок неправильного тлумачення наведених правових норм.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - кандидата на посаду Директора Державного бюро розслідувань залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 липня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Ю.А.Ісаєнко

суддя Г.В.Земляна