Справа № 804/3098/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2018 року Справа № 804/3098/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області /відповідач-1/, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області /відповідач-2/ про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо припинення пенсійних виплат їй з 01 листопада 2017 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо невиплати пенсійних виплат їй, за минулий час, а саме за період з 01 листопада 2017 року по 01 січня 2018 року;
- зобов'язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату належної їй пенсії за минулий час, а саме за період з 01 листопада 2017 року по 01 січня 2018 року;
- стягнути з відповідачів на її користь усі понесені судові витрати;
- зобов'язати відповідача-2 подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України;
- відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона правом на отримання пенсії за віком користується з 2004 року. Вона була змушена залишити своє місце проживання у м.Донецьку та перемістилася спочатку до м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, а згодом до м.Львова. Після оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи, вона зверталася із заявою про взяття на пенсійний облік в м.Львові до Личаківського об'єднаного УПФ України м.Львова, в якому продовжила отримувати пенсію до 01.11.2017 року. З 01.11.2017 року відповідач-1 припинив виплату їй пенсії.
У зв'язку із зміною реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, лише 29 січня 2018 року вона звернулася із відповідною заявою до Криворізького південного об'єднаного УПФ України Дніпропетровської області щодо взяття на пенсійний облік за новим місцем проживання та просила поновити виплату їй пенсії. Проте, відповідач-2 взяв на облік її пенсійну справу та відновив пенсійні виплати лише з 01 січня 2018 року, виплату пенсію за минулий час, а саме за період з 01.11.2017 року по 01.01.2018 року, не здійснив. При цьому, відповідач-2 в своїх діях керувався рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Металургійної районної у м.Кривому Розі ради № 5 від 01.02.2018 року. Позивач вважає, що дії відповідачів щодо невиплати їй пенсії є неправомірними та такими, що порушують її право на пенсійне забезпечення, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02 травня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні за статтею 263 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Від відповідача-1 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що як зазначає позивач, у зв'язку із зміною реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, лише 29 січня 2018 року вона звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, щодо взяття на пенсійний облік за новим місцем проживання та поновленням виплати пенсії. Тому лише з 01.01.2018 р. була проведена виплата пенсії. Оскільки, згідно до зазначеного атестату починаючи з 01.11.2017 року пенсія не враховувалася підстав для виплати пенсії за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р. позивачу немає, а тому відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити.
До суду від відповідача-2 також надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що позивач з 01.01.2018 р. перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Згідно атестату ГУ ПФУ у Львівській області пенсія нарахована та виплачена по 31.10.2017 р. З 01.11.2017 р. нарахування та виплату пенсії припинено на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.10.2017 р. №29 та акту обстеження від 19.10.2017 №1246 в зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання. Оскільки, згідно до зазначеного атестату починаючи з 01.11.2017 р. пенсія не нараховувалася підстав для виплати за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р. не має. Відповідач-1 не приймає рішення про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, припинення пенсії з причини скасування довідки здійснюється виключно на підставі рішення комісії. Таким чином, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримує пенсію за віком з 2004 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АГ № НОМЕР_2, виданим 26 жовтня 2004 року Пенсійним фондом України, а також пенсійним посвідченням, яке одночасно є платіжною картою № НОМЕР_1, виданим ПФУ.
Після оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи, позивач звернулася із заявою про взяття на пенсійний облік до Личаківського об'єднаного УПФ України м.Львова (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області), в якому продовжила отримувати пенсію до 01.11.2017 року.
З 01.01.2018 р. позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365 «Деякі питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» питання щодо призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) розглядається Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у м.Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад.
Орган Пенсійного фонду складає та направляє до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення списки осіб, які звернулись за призначенням (відновленням) пенсії для розгляду на Комісії, та на підставі рішення Комісії призначає (відновлює) пенсійні виплати.
Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеної особам при Личаківській районній адміністрації м.Львова № 29 від 20.10.2017 р. в виплаті пенсії позивачу відмовлено на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 19.10.2017 р. №1246 у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Згідно атестату ГУ ПФУ у Львівській області пенсія нарахована та виплачена позивачу по 31.10.2017 р.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в своїх діях щодо відновлення виплати пенсії позивача лише з 01.01.2018 року керувався рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради № 5 від 01.02.2018 року.

Так, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в своєму листі від 19.03.2018 року за вих. №342/02-17/10 зазначає про те, що починаючи з 01 листопада 2017 року пенсія позивача не нараховувалася тому відсутні підстави для виплат пенсії за період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року.

Аналізуючи виникли правовідносини суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч.3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № р. 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, в статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутня така підстава як не надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як про це заявляє відповідач. Також, в цій статті відсутні такі підстави як не проживання у місті тимчасової реєстрації чи повернення до місця реєстрації.

Судом встановлено, що, незважаючи на фактичне припинення нарахування та виплати пенсії, рішення територіальним органом Пенсійного фонду щодо припинення виплати позивачеві пенсії не приймалося.

При цьому, суд звертає увагу на те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зауважує, що згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. При цьому повноваженнями приймати закони наділена лише Верховна Рада України (ст.91 Конституції України). Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст.8 Конституції України).

Конституційне поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Водночас, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами.

Припинення виплати пенсії на підставі положень, зокрема, постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення територіальними органами Пенсійного фонду не сумісне з дотриманням вимог чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Особливу увагу слід звернути на те, що у преамбулі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідачами не надано рішення пенсійного фонду про припинення виплати пенсії позивачу з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року з підстав, передбачених ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відповідач-1, на думку суду, припинив виплату належної позивачу пенсії в порушення норм матеріального закону, а внаслідок протиправної бездіяльності відповідача-2, позивачу не була своєчасно поновлена виплата пенсії та не була виплачена пенсія за минулий час, а саме за період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року.

Водночас, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено законність підстав припинення виплати позивачеві пенсії.

Разом із тим, суд враховує, що суми невиплаченої пенсії є власністю позивача, на які не розповсюджуються строки звернення до суду. Виплата пенсії припинена в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України прийнято низку законів та нормативно-правових актів, які спрямовані на відновлення виплат пенсій громадянам з моменту їх припинення без обмеження строком, виплата яких була зупинена в зв'язку з неможливістю проведення виплат на тимчасово неконтрольованій території.

З огляду на наведене, суд доходить до висновку щодо порушення відповідачем вимог ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Доводи відповідачів з посиланням, як на підставу припинення пенсійних виплат, на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суд вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має вищу юридичну силу. До того ж, дана постанова Кабінету Міністрів України приймалися задля забезпечення реалізації положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VІІ, яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Позивач підпадає під ознаки, наведенні у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи.

Аналогічна правова позиція у даній категорії справі викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 р. по справі № 243/6391/17 (провадження № К/9901/2851/17), від 20.03.2018 р. по справі № 408/2818/17-а (провадження № К/9901/2707/17), від 20.03.2018 р. по справі № 573/1759/17 (провадження № К/9901/3564/18), від 20.03.2018 р. № 234/12389/17 (провадження № К/9901/131/17), від 15.03.2018 р. по справі № 243/5484/17 (провадження № К/9901/34636/18), від 13.03.2018 р. по справі № 235/4162/17 (провадження № К/9901/2387/17).

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ Пенсійного фонду України у Львівській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Підстав для зобов'язання відповідача-2 подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України, а також відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241 - 246, 250, 263 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.11.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, за минулий час, а саме за період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 пенсії за минулий час, а саме за період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року.

Присудити з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 352,40 грн.

Присудити з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 352,40 грн

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.