Справа № 500/3780/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/3780/18
Провадження № 2-а/500/100/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року 10год. 30хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії АР №238471 від 05.06.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 3 КУпАП у виді штрафу розміром 510 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 05.06.2018 представником поліції (особа невідома, оскільки в постанові незрозуміло вказано посаду та ПІП) було винесено постанову серії АР № 238471 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. Постанову було ним отримано 05.06.2018. Із зазначеною постановою він не згоден, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, 05.06.2018 о 18:00 він рухався під час зливи по вулиці Івана Франко в м. Ізмаїл. Перед його транспортним засобом зупинився ТЗ марки ВАЗ, надаючи перевагу зустрічному ТЗ, він зупинився у великій калюжі, яка утворилася під час дощу. Зустрічний транспортний засіб рухався із великою швидкістю в результаті чого його ТЗ залило водою та двигун заглух. Намагаючись запустити двигун, у нього нічого не вийшло. Вийшовши із транспортного засобу, злива не припинялася . Коли злива вже закінчилася він повернувся до свого авто та побачив поліцейську машину та представника поліції, котрий вже складав матеріали. На його заперечення проти адміністративного правопорушення та те що він зупинився у невстановленому місці у звязку із вимушеною зупинкою, представник поліції заявив, що він буде це розповідати у суді. Та виніс постанову. Він підписав постанову про її отримання, однак із самої постанови нічого не зрозуміло, на його законні вимоги записати в його екземплярі постанови склад адміністративного правопорушення та заповнити всі графи, як це вимагає КУпАП, представник поліції відмовився. Посилання на докази у винесеній постанові немає. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Вважає, що при прийнятті постанови, були грубо порушенні норми КУпАП та його права, у звязку з чим, постанова є незаконною.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити та зазначили, що ОСОБА_1 05.06.2018р., працюючи лікарем, в той день віз до лікарні ліки-наркотичні засоби, коли його автомобіль заглух, то він викликав службовий автомобіль з лікарні, так як необхідно було у найкоротші строки через нагальну потребу, загрозу затоплення цих наркотичних засобів та через необхідність виконання Інструкції з транспортування наркотичних засобів відвезти їх до лікарні. Вимушену зупинку ТЗ він здійснив за метр від бордюру, дорогу не перекривав. Відсутня вина у вчиненні зупинки у невстановленому місці. Вважає, що правила зупинки транспортного засобу не порушив.

Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що він працює водієм у лікарні, в якій позивач є в.о. головного лікаря. 05.06.2018р. була сильна злива. Десь біля 17:30 свідку зателефонував позивач, щоб той приїхав до нього на службовому автомобілі та забрав разом із ліками до лікарні, так як автомобіль, на якому рухався позивач затопило водою, та він не міг рухатися. Коли свідок приїхав на вулицю ОСОБА_4, то побачив, що автомобіль позивача стоїть у глибокій калюжі, спроби свідка полагодити автомобіль та завести його не закінчилися успіхом, автомобіль не заводився. Тому свідок та позивач, який є відповідальною особою за отримані наркотичні засоби, на іншому автомобілі поїхали здавати зазначені ліки до лікарні. Коли вони уїжджали, то автомобіль залишився відкритим та ключі знаходилися у замку запалювання. Відбуксувати автомобіль за трос, або відштовхнути його не було можливості, так як йшла сильна злива, було більш ніж по коліно води, та нісся бурхливий потік води. Також неможливо було залишити знак аварійної зупинки, так як усе стояло у воді. Коли свідок із позивачем повернулися до автомобіля вже було біля 19:00, води було менше, двигун підсох, вода вийшла та автомобіль завівся. На той момент вже прибув патруль поліції. Автомобіль стояв не більше ніж 1,5 м. від обочини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради» на посаді в.о. головного лікаря з 10.04.2018р.

Позивач має право на транспортування наркомістких препаратів, що підтверджено довідкою КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради» Департаменту охорони здоров я Одеської обласної державної адміністрації МОЗ України за №502 від 17.07.2018р.

Постановою серії АР №238471 від 05.06.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення п. 15.1 ПДР на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В постанові, зазначено, що 05.06.2018р. о 19-00 год., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, порушив п. 15.1 ПДР, а саме порушення водіями ТЗ правил зупинки поза спеціально відведеного місця чи узбіччі.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови позивач звернувся до суду, посилаючись на її протиправність.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на її обґрунтованість враховуючи наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах пор деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, із-за зливи у нього була вимушена зупинка ТЗ, та в підтвердження цього надав суду інформацію від Дунайської гідрометеорологічної обсерваторії за №19-0504/453 від 04.06.2018, згідно якої по даним спостережень 05.06.2018 в м. Ізмаїлі відмічався штормовий південно-західний вітер, дощ, гроза, у тому числі перед вимушеною зупинкою ТЗ позивача.

При цьому слід зазначити, що з огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Отже, для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова про притягнення особи до відповідальності не може без підтвердження іншими доказами свідчити про встановлення факту порушення позивачем ПДД. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 15.1 Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки про зупинку транспортного засобу позивачем саме у невстановленому місці.

Окрім зазначено, суд звертає увагу, що щоб вважати, що відповідні дії позивача мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП. Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Статтею 11 визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як встановлено з матеріалів справи та підтверджено показами свідка, зупинка ТЗ позивачем мала вимушений характер та не залежала від волі позивача, тобто дія позивача щодо зупинки ТЗ не є винною дією, як того вимагають приписи ст.9 КУпАП. Автомобіль був зупинений та позивач не зміг його зрушити з міста з технічних причин, що не залежали від позивача та були викликані погодними умовами.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 допустив зупинку ТЗ з умислу або із необережності.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП, а отже безпідставність складення відповідачем оскарженої постанови.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та наявність підстав для задоволення позову про її скасування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, незважаючи на покладення на нього статтею 77 КАС України обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконав його та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності своїх дій та оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (68600, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул.. Телеграфна, 77) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову серії АР №238471 від 05.06.2018 про накладення адміністративного стягнення наОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ст. 122 ч. 3 КУпАП у виді штрафу розміром 510 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: А.С. Адамов