Справа № 826/17614/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Літвіної Н.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, у якому просила:

визнати протиправним її відсторонення від посади начальника відділу контролю за ефективністю використання майна та виконання фінансового плану державними підприємствами Департаменту з управління державною власністю Міністерства аграрної політики та продовольства України на підставі наказу Мінагарополітики від 10.10.2016 року №413-к «Про відсторонення ОСОБА_2.»;

стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на її користь заробітну плату (середню заробітну плату) за час відсторонення від посади у розмірі 3 271,95 грн.;

стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на її користь 10 000,00 грн. моральної шкоди;

присудити на її користь судові витрати, пов'язані із зверненням до суду з позовом: суми судового збору у розмірі 1 124,50 грн., суми вартості послуг правової допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн., яка включає консультації, складання та подання до суду позовної заяви, представництво адвокатом інтересів в суді.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відсторонення її посади є незаконним, оскільки відповідно до статті 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження. Рішення слідчого судді про відсторонення її від посади не приймалось, а ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу не є рішенням слідчого судді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним відсторонення ОСОБА_2 від посади начальника відділу контролю за ефективністю використання майна та виконання фінансового плану державними підприємствами Департаменту з управління державною власністю Міністерства аграрної політики та продовольства України на підставі наказу Мінагарополітики від 10.10.2016 р. № 413-к «Про відсторонення ОСОБА_2.».

Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_2 заробітну плату (середню заробітну плату) за час відсторонення від посади у розмірі 3 271,95 грн.

Допущено постанову у частині стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_2 заробітну плату (середню заробітну плату) за час відсторонення від посади у розмірі 3 271,95 грн. до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Міністерство аграрної політики та продовольства України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відсторонення позивача від займаної посади здійснено з дотриманням чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001081 від 14.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою).

02 серпня 2016 року ОСОБА_2 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

03 серпня 2016 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року відносно позивача обрано запобіжний захід - тримання під вартою, строком до 27.09.2016 року, з можливістю внесення застави в розмірі 124 020 грн.

09 серпня 2016 року підозрювану ОСОБА_2 звільнено з-під варти у зв'язку з внесенням застави.

В подальшому Міністерством аграрної політики та продовольства України наказом № 413-к від 10 жовтня 2016 року з 11 жовтня 2016 року відсторонено від посади позивача - начальника відділу контролю за ефективністю використання майна та виконання фінансового плану державними підприємствами Департаменту з управління державною власністю.

Як на підставу винесення вказаного наказу Мінагарополітики посилається на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року та протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.08.2016 року.

Також, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19 жовтня 2016 року № 435-к позивача звільнено з 21 жовтня 2016 року з посади начальника відділу контролю за ефективністю використання майна та виконання фінансового плану державними підприємствами Департаменту з управління державною власністю відповідно до частин першої та третьої статті 86 Закону України «Про державну службу» за власним бажанням згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять рішення (ухвали) слідчого судді під час досудового розслідування про відсторонення від займаної посади ОСОБА_2. Таким чином, ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року та протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.08.2016 року, не могли бути підставою для відсторонення позивача від займаної посади, оскільки останні законодавством не віднесено до таких підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно частини шостої статті 72 Закону України «Про державну службу» відсторонення державного службовця від виконання посадових обов'язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до частини п'ятої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Порядок відсторонення від посади особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

За правилами статті 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Згідно статті 157 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов'язаний врахувати такі обставини:

1) правову підставу для відсторонення від посади;

2) достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) наслідки відсторонення від посади для інших осіб.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:

1) мотиви застосування або відмови у задоволенні клопотання про відсторонення від посади;

2) перелік документів, які посвідчують обіймання особою посади та які підлягають поверненню особі або вилученню на час відсторонення від посади;

3) строк відсторонення від посади, який не може становити більше двох місяців;

4) порядок виконання ухвали.

Копія ухвали надсилається особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, підозрюваному чи обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше дня, наступного за днем її постановлення, та підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Аналіз вказаних вище норм законодавства свідчить про те, що держслужбовець, який підозрюється або обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, відстороняється від посади на підставі ухвали суду (де зазначається порядок її виконання та строк відсторонення від посади), копія якої надсилається для виконання в орган державної влади за місцем роботи підозрюваного або обвинуваченого та яка підлягає негайному виконанню. Тобто відсторонення від посади здійснюється окремим процесуальним рішенням судді, де зазначаються підстави для такого відсторонення.

У той же час, матеріали справи не містять рішення (ухвали) слідчого судді під час досудового розслідування про відсторонення від займаної посади позивача.

У зв'язку з прийняттям судом рішення про визнання протиправним відсторонення позивача від посади начальника відділу контролю за ефективністю використання майна та виконання фінансового плану державними підприємствами Департаменту управління державною власністю Міністерства аграрної політики та продовольства України, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від посади також підлягають задоволенню.

Оскільки відсторонення від посади тривало з 11 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2016 року, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3271,95 грн.

Відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок та підставі відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин врегульований статтею 237-1 КЗпП України.

За змістом указаної норми відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Верховний Суд України у пункті 13 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснив, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням зазначених положень, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач у позові зазначала, що відсторонення її від займаної посади призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

В підтвердження обґрунтованості позовної вимоги позивачем надано до суду копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 16391, виданої Київською міською клінічною лікарнею № 8 та копії чеків, що підтверджують здійснення купівлі лікарських засобів у аптеках міста Києва.

Судом першої інстанції з'ясовано, що позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні в період з 18 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року, в той час як відсторонення від посади здійснювалось з 11 жовтня 2016 року. Також з наданих чеків вбачається, що купівля лікарських засобів відбувалась до винесення наказу про відсторонення від посади.

Оскільки будь-яких інших доказів в підтвердження завданої моральної шкоди позивачем надано не було, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивачем не доведено існування причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та заподіянням моральної шкоди, з чим погоджується колегія суддів.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку, враховуючи те, що позивач перебувала на лікуванні до винесення наказу про відсторонення від посади, може йти мова про відшкодування шкоди позивачу відповідно до Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми вартості послуг правової допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині.

відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З долучених до матеріалів справи документів неможливо визначити, чим керувався адвокат позивача, визначаючи суму оплати за адвокатські послуги, не встановлений фіксований розмір, не визначено скільки годин адвокат проводив у судовому засіданні. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.М. Літвіна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 23.07.2018 року.