Справа № 810/3719/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року м.Київ № 810/3719/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації

про визнання права, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі їй чорнобильського посвідчення 1 категорії, як дружині померлого ОСОБА_2;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати їй посвідчення дружини померлого потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у червні 2017 року вона звернулась через Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про видачу їй посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1).

Проте, у відповідь на вказане звернення вона отримала лист Департаменту соціального захисту населення КОДА відповідно до змісту якого відповідач відмовив їй у видачі вказаного посвідчення у зв'язку з виключенням зони посиленого радіологічного контролю на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014.

Позивач стверджує, що відмова Департаменту соціального захисту населення КОДА у видачі їй чорнобильського посвідчення 1 категорії, як дружині померлого, що викладена у листі від 27.06.2017 № 05-59-1470 не ґрунтується на вимогах законодавства, а тому є протиправною.

У позовній заяві позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті мав посвідчення особи, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС категорії 4. Разом тим, позивач вказує, що 10.03.2017 Центральною МЕК МОЗ та МНС України було встановлено, що її чоловік має захворювання, яке пов'язано з впливом аварії на ЧАЕС, а 23.01.2017 її чоловіку було присвоєно першу групу інвалідності у зв'язку з цим захворюванням.

У свою чергу, згідно з вимогами Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Кабінетом Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 передбачено, що посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яким встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертизи про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

При цьому, позивач зауважує, що захворювання, виявлене у ОСОБА_2 виникло не в останні роки, а прогресувало на протязі довгого періоду часу, а саме в період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

За наведених обставин, позивач вважає, що дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі їй чорнобильського посвідчення 1 категорії, як дружині померлого ОСОБА_2 - є неправомірними.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/3719/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, зобов'язано відповідача у строк до 26.01.2018 подати суду письмові заперечення проти позову та докази на обґрунтування цих заперечень.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, обсяг та характер доказів у справі, склад учасників процесу та враховуючи, що адміністративна справа № 810/3719/17 не має ознак справи, розгляд якої повинен здійснюватись виключно за правилами загального позовного провадження, суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання, призначене на 26.01.2018, представники сторін не з'явились. Судом встановлено, про про дату, час та місце судового розгляду справи всі учасники судового процесу були повідомлені належним чином та у передбачений законодавством строк, що підтверджується даними наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень за №№ 670, 689.

У свою чергу, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. У вказаному клопотанні представник позивача також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач про причини неявки уповноваженого представника суду не повідомив та будь-яких заяв або клопотань, а також відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги, що перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 06.05.1972 ЗАГС м.Херсон було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З наявної в матеріалах справи довідки від 21.07.2017 № 09701 судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та вела спільне господарство до дня його смерті.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.1993 ОСОБА_2 отримав посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_1

30.01.2017 обласною МСЕК ОСОБА_2 було видано довідку довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0769453, відповідно до якої з 23.01.2017 чоловіку позивача встановлено першу групу інвалідності по захворюванню пов'язаному з впливом аварії на ЧАЕС.

Водночас, 22.02.2018 ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання пов'язаного з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а саме через злоякісне новоутворення легень з метастазами у внутрішні органи, що підтверджується наявними у справі лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.02.2018, а також висновком експерта № 324 від 30.03.2017.

Як стверджує позивач, 06.06.2017 керуючись приписами статті 14 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , а також пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вона звернулась до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення дружини померлого громадянина , смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Відповідна заява та подання Богуславської районної державної адміністрації департаменту соціального захисту населення Богуславської райдержадміністрації були направлені для розгляду до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, розглянув вказану заяву позивача щодо видачі їй посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, яка надійшла з поданням Богуславської районної державної адміністрації 14.06.2017 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації листом від 27.06.2017 за № 05-59-1470 повідомив ОСОБА_3, що відповідно до положень статей 11,14 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , а також пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Водночас, на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (від 28.12.2014 року № 76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015) виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а також виключено визначені категорії зон радіоактивного забруднення та компенсації і пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 значений Закон.

У вказаному листі Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації також зазначає, що причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідкам Чорнобильськоїкатастрофи було встановлено ОСОБА_2 після набуття чинності вказаного Закону про внесення змін (від 28.12.2014 року № 76-VIII), тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

З огляду на зазначене, Департамент дійшов висновку про відсутність на даний час правових підстав для видачі їй (ОСОБА_1.) посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Разом з цим, у вказаному листі суб'єкт владних повноважень інформує позивача, що після внесення Кабінетом Міністрів України змін до статей 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо визначення "потерпілий від Чорнобильської катастрофи 4 категорії" Департамент матиме підстави для поновлення розгляду порушеного нею (ОСОБА_1.) питання.

Вважаючи відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі їй Чорнобильського посвідчення 1 категорії, як дружині померлого ОСОБА_2 протиправною позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Основні засади щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Положеннями статті 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Судом встановлено, що видане 04.10.1993 ОСОБА_2 посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_3 є діючим довічно.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Разом із цим, положеннями розділу ІV Закону № 796-XII передбачено, що дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого видається посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів, зокрема:

- інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи;

- особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка;

- дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого - на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи або на підставі відповідного посвідчення, а також експертного висновку щодо причинного зв'язку смерті з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Аналогічна правова позиція викладена законодавцем у статті статті 15 Закону № 796-XII якою передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території,що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено.

Цим же Законом було виключено статтю 2 ("Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій") та статтю 23 ("Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4") Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 станом на час встановлення медико-соціальною експертною комісією причинного зв'язку його інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС вже мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 12 Закону № 796-XII право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії - 1, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Суд також зазначає, що вказані зміни в законодавстві стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Так, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

У свою чергу, зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема категорії - 1, є одночасна сукупність таких умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) - наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання державних органів на те, що територія, на якій проживав ОСОБА_2 з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 мав всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення категорії 1.

У свою чергу, як вже зазначалось, на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи або на підставі відповідного посвідчення, а також експертного висновку щодо причинного зв'язку смерті з наслідками Чорнобильської катастрофи дружина (чоловік) відповідної категорії померлих громадян має право на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Вирішення питання встановлення причинного зв'язку смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС належить до компетенції МСЕК.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме: лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та висновком експерта № 324 від 30.03.2017 підтверджується, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання пов'язаного з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а саме через злоякісне новоутворення легень з метастазами у внутрішні органи.

Відповідно до приписів статті 65 Закону № 796 видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Аналогічна правова позиція закріплена приписами пункту 10 Порядку № 51 де зазначено, що видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Отже, з наведеного вбачається, що у даному випадку видача посвідчення дружини померлого потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 належить до компетенції Київської обласної державної адміністрації.

При цьому, суд звертає увагу, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, який є структурним підрозділом державної адміністрації, діє на підставі Положення про Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43 та відповідно до пункту 34 цього Положення серед повноважень цього органу є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що в даному випадку саме Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є уповноваженим органом для видачі посвідчення дружині померлого громадянина, віднесеного до постраждалих унаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Разом з цим, суд зауважує, що підставою для видачі відповідного посвідчення є подання місцевого органу виконавчої влади за місцем проживання цієї особи. В даному випадку таким органом є Богуславська районна державна адміністрація Київської області.

Водночас, як встановлено судом, відповідне подання було направлено Богуславською районною державною адміністрацією Київської до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на законних підставах та з дотриманням визначеної законодавством процедури звернувся з заявою до уповноваженого органу про видачу їй посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1).

При цьому, судом встановлено, що доводи відповідача, викладені у листі від 27.06.2017 № 05-59-1470, яким позивачу було відмовлено у видачі посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, не відповідають дійсності та не ґрунтуються на вимогах законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 чорнобильського посвідчення 1 категорії, як дружині померлого ОСОБА_2 є протиправною.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог Закону № 796-ХІІ та Порядку № 51 відповідач зобов'язаний прийняти одне з таких рішень: про видачу або відмову у видачі посвідчення. При цьому, відповідне рішення суб'єкт владних повноважень приймає на власний розсуд.

Отже, з урахуванням того, що прийняття відповідного рішення належить до виключних повноважень (в даному випадку) Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною відмови (а не дій щодо відмови, як вказано ОСОБА_3 в адміністративному позові) Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою категорії 1.

У свою чергу, щодо позовної вимоги зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати їй (ОСОБА_1.) посвідчення дружини померлого потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1, суд зазначає, що відповідно до вимог Закону № 796-ХІІ та Порядку № 51 видача відповідного посвідчення є виключно дискреційними повноваженнями Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Водночас, суд враховує, що відмова відповідача у видачі ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 мотивована єдиною підставою, яка, у свою чергу, визнана судом у цій справі протиправною, а тому будь-які інші перешкоди для видачі позивачу відповідного посвідчення відсутні.

У свою чергу, суд звертає увагу, що як вже зазначалось, видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (стаття 65 Закону № 796-XII). Проте, як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивачем не було заявлено позовних вимог щодо зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання відповідної районних державних адміністрацій.

Разом із цим, суд враховує, що Європейським судом з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року по справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" вказано про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

У свою чергу, приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на зазначене, з метою забезпечення ефективного та належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про видачу ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1) та видати відповідне посвідчення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Необхідність здійснення правосуддя саме на підставі принципу верховенства права (а не законності) закріплена також в статті 129 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду заперечень проти позову, а також жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015.

У свою чергу, на підставі наявних у справі доказів та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивачем доведено суду його законне право на отримання посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у рішенні суд також вирішує питання щодо судових витрат.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI про судовий збір відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях - судові витрати на її користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 205, 242 - 246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою категорії 1.

3.Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області та видати ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою категорії 1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.