Справа № 161/7375/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5235/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Баняса Анатолія Леонідовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Філюк Т.М., повний текст рішення виготовлений 07 червня 2018 року) у справі № 161/7375/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Баняса Анатолія Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Баняса А.Л. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №391473 від 05.05.2018.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Постанову відповідача серії ЕАА №391473 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 121-2 КУпПА - скасовано.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Рішення суду першої інстанції оскаржив інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Баняс А.Л., який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в діях позивача наявний склад проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність і мала місце його вина у вчиненні адміністративного правопорушення. Доказів, які б спростовували факт наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та обставин, що виключають його відповідальність, немає. Таким чином, як вважає апелянт, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача здійснювався обґрунтовано, з врахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На подану апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, апелянт просив справу розглянути у його відсутність, а позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 05 травня 2018 року інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Волинській області лейтенантом поліції Банясом А.Л. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 391473, якою позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що керуючи транспортним засобом Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_1 по маршруту по вул. Ковельській в м. Луцьку, перевозив пасажирів більше ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив п. 21.1 ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винний позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Із змісту оскаржуваної постанови видно, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським не були дотримані, оскільки відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП настає в разі перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Закон передбачає відповідальність за вказане правопорушення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 21.1 Правил дорожнього руху України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту,, в тому числі за ст.121-2 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Зокрема, відповідачем не додано до постанови жодних доказів, зокрема, фотоматеріалів, відеоматеріалів тощо чи пояснень свідків, які свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Зазначаючи в оскаржуваній постанові про перевезення позивачем пасажирів в більшій кількості, ніж це передбачено технічними характеристиками транспортного засобу, відповідач не вказав, яку саме кількість пасажирів перевозив того числа ОСОБА_2 та не зазначив, яка допустима кількість пасажирів автобусом Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_1 передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та реєстраційними документами, тобто не виконав вимог закону щодо зазначення в постанові об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, не доведена, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Баняса Анатолія Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року у справі № 161/7375/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський