Справа № 813/210/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4350/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішень та вимоги про сплату боргу,

суддя(і) у І інстанції Кухар Н.А.,

час ухвалення рішення 15 год. 47 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 5 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС) форми «Р» № від 27 грудня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 441975 грн., з яких 294650,00 грн. за податковим зобов'язанням та 147325,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС форми «Р» № від 27 грудня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування (далі - ПДФО) у розмірі 1411,20 грн., з яких 940,80 грн. за податковим зобов'язанням та 470,40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС форми «ПС» № 7 від 27 грудня 2017 року, яким застосовано штрафні фінансові (санкції) у розмірі 510 грн. з ПДФО;

податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС форми «Р» № від 27 грудня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору (далі - ВЗ) у розмірі 98,06 грн.;

рішенням ГУ ДФС від 27 грудня 2017 року № про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у розмірі 115,06 грн.;

податкову вимогу ГУ ДФС № Ф- від 27 грудня 2017 року щодо сплати суми недоїмки зі сплати ЄСВ у сумі 1150,60 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 813/210/18 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що висновки податкового органу, які лягли в основу оспорюваних позивачем рішень, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просило зазначене судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у ході проведеної ГУ ДФС документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 (акт № 7325/13-01-13-07/ від 19 грудня 2017 року) було встановлено придбання ним у квітні 2016 року у ТОВ «Форвард автоцентр» автомобіля VW Раssat відповідно до податкових накладних від 8 квітня 2016 року № 90 на суму ПДВ 191666,70 грн та від 11 квітня 2016 року № 109 на суму ПДВ 1350,00 грн. Окрім того, у травні 2016 року ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Форвард автоцентр» автомобіль VW Jetta Ргеmium Life відповідно до податкової накладної від 6 травня 2016 року № 138 на суму ПДВ 88700,00 грн. та у ПП «Зелений гай» - автомобіль НОМЕР_6, НОМЕР_7 відповідно до податкової накладної від 6 травня 2016 року на суму ПДВ 12933,33 грн. Вказані суми ПДВ були включені позивачем до складу податкового кредиту за відповідні місяці.

Оскільки позивач не має статусу юридичної особи, то транспортні засоби мають реєструватися за ним, як за фізичною особою, не залежно від того, чи займався він підприємницькою діяльністю. Враховуючи те, що суб'єктом права власності при придбані автомобіля є фізична особа (громадянин), а не фізична особа - підприємець, яка здійснювала оплату за придбання автомобіля, то таким чином фактично здійснювалась передача автомобіля від фізичної особи - підприємця у приватну власність фізичної особи.

Якщо такий автомобіль призначається для використання або починає використовуватися в неоподатковуваних операціях або не у господарській діяльності платника ПДВ, то такий платник згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН у терміни, встановлені ПК для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту).

Враховуючи наведене апелянт вважає, що внаслідок порушення пункту 189.1 статті 189, пункут 193.1 статті 193, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК позивачем занижено податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 294650,00 грн., що не враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ГУ ДФС, у якому наполягає на помилковості висновків податкового органу. Вважає, що правомірно сформував податковий кредит з ПДВ, що підтверджується відповідними податковими накладними, які були предметом дослідження в суді першої інстанції разом з іншими доказами на використання транспортних засобів у господарській діяльності.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, яку вважає безпідставною. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ГУ ДФС на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2, який перебуває на загальній системі оподаткування та зареєстрований платником ПДВ (свідоцтво від 22 липня 2002 року № 72690133) відповідно до даних ЄДРПОУ має такі види діяльності: лісозаготівля; лісопильне та стругальне виробництво; виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт.

8 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Форвард автоцентр» автомобіль Passat, номер кузова НОМЕР_5, загальною вартістю 1158000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 193000,00 грн.).

6 травня 2016 року ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Форвард автоцентр» автомобіль марки Volkswagen Jetta, номер кузова НОМЕР_8, загальною вартістю 532100,00 грн. (у т.ч. ПДВ 88683,33 грн.), а у ПП «Зелений гай» - автомобіль НОМЕР_9, НОМЕР_10.

Державну реєстрацію вказаних транспортних засобів було проведено на ім'я фізичної особи ОСОБА_2.

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються та підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями відповідних документів (а.с. 81-98, 104-106).

Відповідно до акту документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДФС від 19 грудня 2017 року № 7325/13-01-13-07/ податковим органом у ході перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_2 суми ПДВ, зазначені у податкових накладних від 8 квітня 2016 року № 90 на суму ПДВ 191666,70 грн., від 11 квітня 2016 року № 109 на суму ПДВ 1350,00 грн., від 6 травня 2016 року № 138 на суму ПДВ 88700,00 грн., від 6 травня 2016 року на суму ПДВ 12933,33 грн., складених за наслідками вказаних господарських операцій, включив до складу податкового кредиту за відповідні місяці. Оскільки суб'єктом права власності придбанних транспортних засобів зазначено фізичну особу ОСОБА_2, а оплату за їх придбання здійснював ФОП ОСОБА_2, то контролюючий орган дійшов висновку про передачу цих транспортних засобів від ФОП ОСОБА_2 у приватну власність фізичній особі ОСОБА_2

Відповідно до приписів пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із пунктом 198.3. статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (пункут 198.6 статті 198 ПК).

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із податковим органом у тому, що особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих платниками ПДВ, приписи ПК не містять.

Одночасно слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що основною умовою віднесення сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у звязку з придбанням товарів, послуг та основних фондів, до податкового кредиту, є їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку за наявності належного документального оформлення і підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно до частини 1 статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

При цьому приписами пункту 6 Порядку реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Відтак, оскільки позивач не має статусу юридичної особи, то згідно із вказаним Порядком транспортні засоби мають реєструватись за ним, як за фізичною особою, не залежно від того, чи займається він підприємницькою діяльністю.

Позивач на підтвердження використання придбаних автомобілів у своїй господарській діяльності надав копії наказів від 28 квітня 2016 № 4 року та № 6 від 8 червня 2016 року, актів виконаних робіт, платіжних доручень на оплату послуг по їх обслуговуванню (а.с. 109-114).

Будь-яких доказів того, що ФОП ОСОБА_2 транспортні засоби були придбані без мети їх використання у господарській діяльності або використовувалися ним поза межами своєї господарської діяльності контролюючим органом ні у ході розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи не надано.

Можливість використання суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою у своїй господарській діяльності належного їй, як фізичній особі, майна передбачена приписами частини 1 статті 320 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 134 Господарського кодексу України.

Доводи апелянта про те, що оскільки власником придбаних транспортних засобів є фізична особа ОСОБА_2, а не ФОП ОСОБА_2, то здійснювалась передача автомобіля від ФОП ОСОБА_2 у приватну власність фізичній особі ОСОБА_2, на переконання апеляційного суду, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що на ФОП ОСОБА_2 повною мірою поширюються приписи ПК щодо формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ і позивачем правомірно відображено у своїй податковій звітності з ПДВ спірні господарські операції з придбання зазначених транспортних засобів.

Інші позовні вимоги ФОП ОСОБА_2, задоволені судом першої інстанції, носять похідний характер від розглянутих та стосуються тих самих фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції. При цьому жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції у цій частині з огляду на невірне застосування ним приписів матеріального чи процесуального права апеляційна скарга ГУ ДФС не містить.

Відповідно до приписів частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 813/210/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

І.М.Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 18 липня 2018 року.