Справа № 826/1954/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2018 року № 826/1954/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про нарахування пені, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015 №8654-17 і від 24.06.2016 №20814-13; визнати протиправним та скасувати рішення про нарахування пені за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання на загальну суму 7 820,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 №8654-17 і від 24.06.2016 №20814-13, згідно яких відповідач визначив ОСОБА_1 до сплати суми грошових зобов'язань з транспортного податку у розмірах по 25 000 грн. кожен. Позивач зазначає, що нарахування їй відповідачем транспортного податку за 2015 рік було здійснено всупереч вимог пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, а за 2016 рік - безпідставно, оскільки автомобіль ОСОБА_1 не є об'єктом оподаткування цим податком в розумінні норм зазначеного Кодексу. З наведених мотивів позивач заперечує факт правомірності виникнення у неї суми простроченої заборгованості по сплаті податкових зобов'язань з транспортного податку, що зумовило в подальшому нарахування пені на суми такого сплаченого боргу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2018 відкрито провадження у справі №826/1954/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі та в порядку, визначеному чинним податковим законодавством. Відповідач вважає, що належний позивачці транспортний засіб є об'єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, а позивач - відповідно платником цього податку. Що стосується питання нарахування пені, то вона була нарахована відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України, за фактом несвоєчасної сплати позивачем податкових зобов'язань, визначених згідно податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 №8654-17 і від 24.06.2016 №20814-13.

Позивачем у свою чергу була надана відповідь на відзив, в тексті якої позивач навів аргументи на спростування позиції відповідача.

При цьому, заперечень проти розгляду вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) від представників сторін до суду не надійшло, з огляду на що, суд вказує про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать наявні у справі матеріали, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля (тип - Седан-В) марки Honda Accord, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з об'єм двигуна 3471 см3.

19.06.2015 ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №8654-17, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік (ККДБ 18011001) у розмірі 25 000 грн.

Згодом, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №20814-13 від 24.06.2016, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік на аналогічну суму коштів.

Обидва вказані податкові повідомлення-рішення були направлені за неналежною адресою: АДРЕСА_1 (в той час, як відповідно до відмітки у паспорті позивачки, місцем реєстрації ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_2), та як наслідок повернулися не врученими.

За змістом листа ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.01.2018 №279/Г/26-58-13-01-10 та за даними витягів з інтегрованої картки платника транспортного податку з фізичних осіб (позивача) за 2016 - 2017 роки, грошові зобов'язання визначені відповідачем самостійно згідно податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 №8654-17 і від 24.06.2016 №20814-13 на загальну суму 50 000 грн. були нараховані в такій інтегрованій картці позивача до сплати та набули статусу податкового боргу.

21.07.2017 за наслідками сплати ОСОБА_1 суми податкового боргу (недоїмки) у розмірі 50 000 грн. в автоматичному режимі була нарахована пеня за несвоєчасне погашення податкових зобов'язань, визначених згідно податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 №8654-17 і від 24.06.2016 №20814-13, а саме: у розмірі 6 296,38 грн. - за період з 01.01.2016 по 21.07.2017 та у розмірі 1 523,63 грн. - за період з 04.02.2017 по 21.07.2017.

Не погоджуючись з правомірністю таких рішень та дій контролюючого органу, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Надаючи оцінку правомірності прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 №8654-1 суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно пп. 267.2.1 п.267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

За змістом пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Таким чином, із набранням з 1 січня 2015 року чинності вказаними положеннями ПК України, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та мають об'ємом циліндрів двигуна більше 3000 куб. см. є платниками транспортного податку (в редакції закону, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Кодексу, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку, згідно ст. 9 ПК України, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів. При цьому, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст. 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, згідно пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України, є податок на майно, який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, за змістом наведених норм ПК України транспортний податок є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України, передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим (пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Як встановлено судами, та не є спірним між сторонами, рішення ІІІ сесії VIII скликання Київської міської ради за №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629», яким до вказане рішення від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» було викладено в нові редакції (зокрема установлено транспортний податок і затверджено Положення про транспортний податок (додаток 2), - було прийнято 28.01.2015, тобто після 15 липня 2014 року. У зв'язку з цим суд вважає, що застосування контролюючим органом (відповідачем) його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Як наслідок, визначений відповідачем позивачу до сплати згідно податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 №8654-17 транспортний податок у сумі 25 000 грн. не може бути визнаний таким, що нарахований правомірно, та відповідно не являється обов'язковим до сплати.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена в його постановах від 26.06.2018 у справі № 816/744/16, від 12.06.2018 у справі №804/1200/16, від 13.02.2018 у справі №805/2715/16-а.

Що стосується правомірності та обгрунтованості іншого податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 №20814-13, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до норм п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно п. 2 зазначеної Методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до п. 4 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики).

Пунктом 14 даної Методики встановлено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Законом України про Державний бюджет України на 2016 рік встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

В ході судового розгляду, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч норм ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було надано суду жодного розрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача, здійсненого з урахуванням відповідних складових (зокрема, фактичного пробігу такого автомобіля на момент визначення суми транспортного податку за 2016 рік).

Поряд з цим, позивачем до матеріалів позову була залучена копія листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.11.2017 №3805-04/42752-07 (наданий у відповідь на адвокатський запит представника позивача - ОСОБА_2), за змістом якого розрахована у 2016 році згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, середньоринкова вартість автомобіля Honda Accord, 2013 року виписку та пробігом 64 000 км становила 400 747,66 грн. (з ПДВ). Тобто, за даними Мінекономрозвитку середньоринкова вартість автомобіля позивача, не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - тобто 1 033 500 грн. (1 378*750). Протилежного відповідачем під час розгляду даної справи в суді доведено не було.

Таким чином, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача менше, від встановленого пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України граничного розміру середньоринкової вартості автомобілів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком, то він не являється об'єктом оподаткування транспортним податком в 2016 році в розумінні норм ПК України, а тому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 №20814-13 відповідача є незаконним та безпідставним.

Що стосується правомірності та обгрунтованості решти заявлених позивачем вимог, а саме в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про нарахування пені за несвоєчасне погашення податкових зобов'язань, визначених згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення з наступних мотивів.

В розумінні пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

За змістом положень чинного Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, нарахування пені в інтегрованій картці платника податку відбувається в автоматичному режимі.

Одночасно в силу припису п. 129.2 ст. 129 ПК України, у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов'язання (його частини) скасовується.

Таким чином, визнання та скасування в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, на підставі яких платнику (позивачу) були визначені до сплати суми транспортного податку за 2015 і 2016 роки, несвоєчасне погашення яких зумовило проведення розрахунку пені на загальну суму 7 820,11 грн., на думку суду, є належним та достатнім способом відновлення порушених прав позивача.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та відповідно наявність підстав задоволення таких вимог в зазначеній частині.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 03037, АДРЕСА_2) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про нарахування пені задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.06.2015 №8654-17.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.06.2016 №20814-13.

В решті позову відмовити.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 03037, АДРЕСА_2) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок