Справа № 161/3466/16-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4437/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року про часткове задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Пахолюк А.М., Гринь О.М., Олексюк А.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 2 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Луцьке ОУ ПФУ) та зобов'язати відповідача здійснити з 01 лютого 2015 року виплату позивачу його пенсії у повному обсязі без стягнення будь-яких податків.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року у справі № 161/3466/16-а в задоволенні позову відмовлено.

22 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року за виключними обставинами з огляду на що прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2018 року у справі № 1-6/2018.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року подану позивачем заяву задоволено частково. Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Луцького ОУ ПФУ та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії без утримання сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, починаючи з 17 вересня 2015 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач мав законні очікування щодо належного захисту свого права на «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок визнання неконституційними певних норм Податкового кодексу України (далі - ПК) його становище покращилося, а отже підлягає застосуванню стаття 58 Конституції України з урахуванням ухвали Луцького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року, якою залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 1 лютого 2015 року по 16 вересня 2015 року.

У апеляційній скарзі Луцьке ОУ ПФУ просить зазначене судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами судового рішення відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2018 року у справі № 1-6/2018 не є підставою для скасування судових рішень та визнання протиправними дій пенсійного органу, прийнятих на підставі положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК до дня його ухвалення.

ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Луцького ОУ ПФУ, у якому зазначив, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року у даній справі є такою, що прийнята з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Луцького ОУ ПФУ, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом на підставі матеріалів справи, 16 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Луцького ОУ ПФУ про визнання дій протиправними щодо утримання з його пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору та зобов'язання відповідача здійснити з 1 лютого 2015 року виплату пенсії у повному обсязі без стягнення будь-яких податків.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 1 лютого 2015 року до 16 вересня 2015 року залишені без розгляду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Луцького ОУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Постанова набрала законної сили.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стало те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року були внесені зміни до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, у відповідності до якого до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до Закону) отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із Законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення. З урахуванням вказаних обставин суд встановив, що виплачувана ОСОБА_2 пенсія є його доходом у розумінні приписів ПК, і Луцьке ОУ ПФУ діяло правомірно, стягуючи з неї податки.

Відповідно до частини 5 статті 361 КАС України однією з підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

27 лютого 2018 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення у справі № 1-6/2018 про визнання неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як вбачається з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а отже вказані приписи до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, дія абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК втратила чинність з 27 лютого 2018 року та зворотної сили не має.

При цьому відповідно до довідки № 6009 від 25 квітня 2018 року Луцького ОУ ПФУ з березня 2018 року відповідач припинив стягнення податку з пенсії позивача.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що на час ухвалення постанови суду від 13 квітня 2016 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК були чинними, підлягали застосуванню Луцьким ОУ ПФУ та втратили чинність лише з 27 лютого 2018 року.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного процесуального питання судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про залишення заяви ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року у справі № 161/3466/16-а та залишити заяву ОСОБА_2 про часткове задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

І.М.Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 16 липня 2018 року.