Справа № 279/2037/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Житомир справа № 279/2037/18

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності щодо виконання судового рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо не виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 за виконавчим провадженням ВП№559958156;

- зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області здійснити примусове виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 за виконавчим провадженням ВП №559958156, щодо стягнення та сплати ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016 на підставі наданої Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області довідки від 27.06.2017 №85/837 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії;

- зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області: стягнути з боржника виконавчий збір за примусове виконання рішення суду немайнового характеру в сумі 14892,00 грн. (ч.3 ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження"); винести постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за невиконання рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії (ч.2 ст.63, ч.1 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження") та стягнути з боржника накладений штраф; винести постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі за повторне невиконання рішення боржником (ч.2 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження") та стягнути з боржника накладений штраф; направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (ч.3 ст.63, ч.2 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження").

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 березня 2018 на підставі виконавчого листа та заяви позивача Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження ВП №559958156 з примусового виконання постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17.

Вказує, що 16 квітня 2018 року звертався до начальника із заявою про надання інформації про хід виконавчого провадження №559958156, за результатами якої 04.05.2018 отримав відповідь, оформлену листом №3.2/2147/4950 від 26.04.2018 згідно якої оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує його в межах наданих повноважень, застосовувати до боржника заходи примусового виконання в порядку статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" не є можливим.

На думку позивача, висновки органу державної виконавчої служби щодо належного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 не відповідають фактичним обставинам справи.

Наголошує, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо не виконання постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17, а тому ОСОБА_1 змушений звернутися із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.05.2018 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 передано до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року прийнято до провадження матеріали адміністративного позову та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи в порядку визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Судовий розгляд справи призначено на 20 липня 2018 року об 11:00.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 КАС України надіслав до відділу документального забезпечення суду відзив на позовну заяву вих. № Пов-201/14/3.4/2018/9813 від 16.07.2018 відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вказує, що відсутність у боржника коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає права особи на отримання бюджетних коштів. (а.с. 61-63)

В судове засідання, призначене на 20 липня 2018 року об 11:00 сторони та учасники не прибули.

Позивачем перед початком судового засідання на офіційну електронну адресу суду надіслано заяву від 19.07.2018, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить провести розгляд справи без участі позивача. (а.с.87)

Представником відповідача перед початком судового засідання на офіційну електронну адресу суду надіслано клопотання від 20.07.2018, відповідно до змісту якого просить відкласти розгляд справи у зв'язку із завантаженістю представника відповідача. У випадку розгляду справи та прийняття рішення просить врахувати попередньо надісланий на адресу суду відзив на позовну заяву. (а.с. 81)

Зважаючи на неявку сторін та керуючись приписами ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205, ч.4 ст. 229 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 позов задоволено частково. Визнано бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року протиправною. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії та провести виплату ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою пенсією та належної до сплати суми пенсії, починаючи з 01.01.2016 року на підставі наданої ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області довідки від 27.06.2017 року за №85/837. В решті вимог відмовлено (а.с. 40).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі №279/3568/17 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишено без задоволення, постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 - без змін. (а.с. 41-43).

У відповідності до положень статті 254 КАС України (в редакції на момент постановлення ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі №279/3568/17), постанова Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 набрала законної сили 12 грудня 2017 року.

На виконання постанови суду від 29.09.2017 по справі №279/3568/17, Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 07.03.2018 було видано позивачу виконавчий лист №279/3568/17 (а.с. 49 та зворот).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55958156 від 12.03.2018 на підставі виконавчого листа №279/3568/17 від 07.03.2018 (а.с. 51).

Встановлено та не заперечується сторонами, що 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звертався до начальника ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про надання інформації про хід виконавчого провадження №559958156. (а.с. 52)

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області листом №3.2/2147/4950 від 26.04.2018 повідомив позивачу, що оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує його в межах наданих повноважень, застосовувати до боржника заходи примусового виконання в порядку статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" не є можливим. (а.с. 53 та зворот)

Наголошуючи, що висновки органу державної виконавчої служби щодо належного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 не відповідають фактичним обставинам справи, та вважаючи, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо не виконання постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною другою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 373 КАС України (в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа №279/3568/17 від 07.03.2018) виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною третьою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Положеннями статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд критично ставиться до доводів позивача в частині наявності неправомірних дій або бездіяльності відповідача в частині невиконання постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 та звертає увагу позивача, що судове рішення підлягає виконанню виключно боржником у виконавчому провадженні ВП№559958156 - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Органи державної виконавчої служби забезпечують примусове виконання судового рішення боржником у виконавчому провадженні, в той час як виконання судового рішення безпосередньо органом державної виконавчої служби, державним або приватним виконавцем суперечить нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд також критично ставиться до позовних вимог в частині зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області здійснити примусове виконання постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 за виконавчим провадженням ВП №559958156 щодо стягнення та сплати ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016 на підставі наданої Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області довідки від 27.06.2017 №85/837 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Суд звертає увагу, що резолютивна частина постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17 містить зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії та провести виплату ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою пенсією та належної до сплати суми пенсії, починаючи з 01.01.2016 року на підставі наданої ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області довідки від 27.06.2017 року за №85/837.

Заявлена позивачем вимога щодо зобов'язання стягнення коштів не відповідає резолютивній частині постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2017 по справі №279/3568/17.

Доказів подання позивачем (та її подальшого задоволення судом) до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області: стягнути з боржника виконавчий збір за примусове виконання рішення суду немайнового характеру в сумі 14892,00 грн; винести постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за невиконання рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії; стягнути з боржника накладений штраф; винести постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі за повторне невиконання рішення боржником; стягнути з боржника накладений штраф; направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Так, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області листом №3.2/2147/4950 від 26.04.2018 повідомив позивачу, що оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує його в межах наданих повноважень, застосовувати до боржника заходи примусового виконання в порядку статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" не є можливим. (а.с. 53 та зворот)

Суд погоджується із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву вих. № Пов-201/14/3.4/2018/9813 від 16.07.2018 та зазначає, що відсутність у боржника коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає права особи на отримання бюджетних коштів.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справах №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, а також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 по справі № 757/29541/14-а, висновки якого, відповідно до відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Матеріали справи доказів ухиляння боржником у виконавчому провадженні №559958156 від виконання або невиконання постанови суду від 29.09.2017 з неповажних причин також не місять.

Враховуючи вищевикладене, відповідач дійшов вірних висновків про відсутність правових підстав для застосування до боржника у виконавчому провадженні №559958156 положень статей 63,75 Закону №1404-VIII.

Суд також звертає увагу, що застосування таких заходів є виключними дискреційними повноваженнями державного виконавця.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги у вказаній частині є необґрунтованими, а також не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею п'ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права або обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач наголошує, що відповідачем у справі №279/3568/17 не виконується постанова Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Суд наголошує, що питання допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень - відповідачем щодо не виконання рішення адміністративного суду підлягають розгляду судом, що постановив вказане рішення, в порядку розгляду питань, що пов'язані із виконанням рішення суду.

Таким чином, подання позовної заяви із вимогами зобов'язального характеру щодо виконання рішення суду не є належним способом захисту порушеного права позивача та не відповідає засадам адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд звертає увагу позивача, що у разі невиконання відповідачем у справі №279/3568/17 вказаного судового рішення, позивач мав звернутися до суду не із позовною заявою, а із відповідною заявою до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/3568/17 в порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, позивачем при зверненні до суду обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання ч.2 ст.77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано, а позивачем не підтверджено обґрунтованості заявлених позовних вимог. Крім того, позивачем при зверненні до суду невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 194, 205, 229, 242-246, 268-272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 11500) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, Житомир, 10014. Код ) про визнання протиправною бездіяльності щодо виконання судового рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено: 20 липня 2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова