Справа № 333/6766/17 (2-а/333/351/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
12 липня 2018 року справа № 333/6766/17 (2-а/333/351/17)
головуючий суддя І інстанції Кулик В.Б.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача): Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у справі № 333/6766/17 (2-а/333/351/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), в якому просила:

визнати дії (бездіяльності) відповідачів, пов`язані з не призначенням позивачу військової пенсії за вислугою років неправомірними;

зобов`язати відповідача-1 направити документи прапорщика у відставці ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року 1763-ІV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ в редакціях Законів, які діяли на час звільнення позивача;

зобов`язати відповідача-2 розглянути документи позивача про призначення пенсії та призначити прапорщику у відставці ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії (з 19 жовтня 2017 року) відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення позивача;

стягнути з відповідачів судові витрати в солідарному порядку на користь позивача. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з не призначенням ОСОБА_1 військової пенсії за вислугу років неправомірними.

Зобов`язано Запорізький обласний військовий комісаріат направити документи прапорщика у відставці ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб», звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути документи про призначення пенсії та призначити прапорщику у відставці ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії (з 19 жовтня 2017 року) відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакції Законів, які діяли на час її звільнення.

Стягнуто в солідарному порядку з Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, що виступали сторонами у справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно відсутності у відповідача-1 обов`язку чи права на перевірку наявності права на пенсію у особи, яка звертається, оскільки сам порядок звернення за призначенням пенсії зобов`язує уповноважені органи міністерств та відомств перевіряти наявність права на пенсію. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звільнилася зі служби у відставку за станом здоров`я, а не у зв`язку з реформуванням Збройних сил України, а тому на неї взагалі не розповсюджуються вимоги п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей». Також зауважено, що на момент звільнення позивача з військової служби (01.11.2004 року) у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ще не містилося відповідної норми, яка б давала можливість на пенсійне забезпечення з вислугою 15 років, а на момент звернення позивача до відповідача-1 (13.12.2016 року) вона вже не існувала, тобто вислуга була збільшена до 20 років. Наголошено на тому, що правовідносини між позивачем та відповідачами виникли саме з часу звернення позивача із заявою про призначення пенсії, але на цей момент чинною була норма п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» згідно якої вже не було підстав для призначення позивачу пенсії.

Позивач та відповідач-2 відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 06 серпня 1989 року по 01 листопада 2004 року проходила безперервну військову службу в Збройних Силах, має військове звання «прапорщик». Остання штатна посада перед звільненням у відставку начальник секретної частини штабу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Вислуга років позивача в календарному обчисленні складає 15 років 2 місяці 26 днів, що підтверджуються паспортом громадянина України (а.с. 10-11), військовим квитком (а.с. 12-14), посвідченням прапорщика (мічмана) (а.с. 15-16) та послужним списком (а.с. 17-20).

На підставі наказу Командувача військ Південного оперативного командування від 17.09.2004 року № 112-ПМ ОСОБА_1 було звільнено у відставку за п.п. «в» п. 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року № 1053/2001, за станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Цим наказом її було направлено на військовий облік до Запорізького ОВК Запорізької області (а.с. 21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2004 року № 306 ОСОБА_1 виключено з 01.11.2004 року зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (а.с. 22).

На підставі актів огляду у МСЕК від 01.09.2004 року, від 01.09.2005 року від 29.08.2006 року позивачу встановлена третя група інвалідності, у зв`язку з чим в період з листопада 2004 року по вересень 2008 року, остання отримувала пенсію по інвалідності (а.с. 24-25).

На підставі довідки від 13.11.2008 року призначена ОСОБА_1 третя група інвалідності скасована, у зв`язку з чим виплата пенсії по інвалідності припинена (а.с. 26).

Загальна вислуга років позивача складає 15 років 2 місяці 26 днів, що сторонами не заперечується.

25.02.2007 року позивачу ОСОБА_1 виповнилося 45 років.

У зв`язку з припиненням виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності остання отримала право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п. п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час її звільнення, тобто станом на 25 лютого 2007 року.

19.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

З відповіді від 19.10.2017 року № 1441/с, за підписом ТВО військового комісара Запорізького ОВК (а.с. 29), вбачається, що відповідач-1, пославшись на п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV в редакції Закону від 08.07.2011 року, встановив, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення, а оскільки у позивача лише 15 років вислуги, тому права на призначення пенсії по лінії Міністерства оборони України не має.

25.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-XII, додавши при цьому необхідні документи, в тому числі й відповідь із Запорізького ОВК від 19.10.2017 року № 1441/с (а.с. 30).

Листом від 01.11.2017 року № 1068/С-9 відповідач-2, пославшись на Порядок, повідомив позивача про необхідність подання такої заяви до регіонального уповноваженого органу Міністерства оборони України (тобто до Запорізького ОВК), до якого й було рекомендовано позивачу звернутися.

Визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідачів щодо не призначення позивачу військової пенсії за вислугою років, зобов`язання відповідача-1 направити документи позивача до ГУ ПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року 1763-ІV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ в редакціях Законів, які діяли на час звільнення позивача, зобов`язання відповідача-2 розглянути вказані документи та призначити відповідну пенсію за вислугу років і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1 діяв неправомірно та не у спосіб, передбачений законодавством, визначаючи самостійно наявність або відсутність права позивача на пенсію. Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма має зберігати юридичну силу як для позивача, так і для відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 48 Закону № 2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Частиною 1 ст. 49 вказаного Закону визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку № 3-1 визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Аналіз вищенаведених правових норм Закону № 2262-XII та Порядку № 3-1 свідчить про те, що виключними повноваженнями щодо призначення пенсії за вислугу років наділені саме пенсійні органи, а відтак, саме вони і мають перевіряти наявність чи відсутність у особи відповідного права, натомість уповноважені структурні підрозділи, в тому числі і військові комісаріати, зобов`язані лише за відповідною заявою оформити всі необхідні документи та направити їх для розгляду до пенсійного органу.

Крім того, пунктами 9, 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, визначені їхні повноваження, зокрема:

- забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей;

- ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.

Таким чином, обов`язки чи права відповідача-1 щодо перевірки наявності права на пенсію у особи чинним законодавством не передбачено, а відповідно судом першої інстанції було вірно задоволено позовні вимоги щодо зобов`язання Запорізького обласного військового комісаріату направити документи прапорщика у відставці ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб», звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

В той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання дій (бездіяльності) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаних з не призначенням ОСОБА_1 військової пенсії за вислугу років неправомірними, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути документи про призначення пенсії та призначити прапорщику у відставці ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії (з 19 жовтня 2017 року) відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакції Законів, які діяли на час її звільнення, з огляду на передчасність таких вимог, оскільки вирішення вказаного питання відноситься до дискреційних повноважень відповідача-2, при цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 будь-які документи на адресу відповідача-2 не направлялися, з огляду на що останній був позбавлений можливості їх розглянути та призначити пенсію.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вказаній частині з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути документи про призначення пенсії та призначити прапорщику у відставці ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії (з 19 жовтня 2017 року) відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакції Законів, які діяли на час її звільнення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з приписів частини 3 статті 139 КАС України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приписами ч. 6 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме відсутність підстав для задоволення позову до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, наявними є підстави для зміни розподілу судових витрат, а саме судові витрати мають бути стягнуті на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень). В стягненні решти судових витрат слід відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у справі № 333/6766/17 (2-а/333/351/17) скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути документи про призначення пенсії та призначити прапорщику у відставці ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії (з 19 жовтня 2017 року) відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п.п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакції Законів, які діяли на час її звільнення, і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у справі № 333/6766/17 (2-а/333/351/17) в частині розподілу судових витрат - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного військового комісаріату сплачену суму судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

В стягненні решти судових витрат відмовити.

В решті рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у справі № 333/6766/17 (2-а/333/351/17) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку у відповідності до приписів ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає.
Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко