Справа № 175/777/18(2-а/175/14/18)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2018 року справа № 175/777/18(2-а/175/14/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Юрко І.В. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року (головуючий суддя у 1 інстанції Ребров С.О., рішення прийнято та складено в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 21 травня 2018 року) у справі №175/777/18 (2-а/175/14/18) за позовом ОСОБА_2 до інспектора 4-го батальйону 2-ї роти УПП Миколаївської області лейтенанта поліції Большакова Дмитра Олеговича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 4-го батальйону 2-ї роти УПП Миколаївської області лейтенанта поліції Большакова Дмитра Олеговича (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ЕАА №309288 від 28.02.2018 р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700,00грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач не вчиняв інкриміноване правопорушення, а спірна постанова є незаконною та такою, що була винесена з надуманих підстав. При складанні постанови були відсутні свідки інкримінованого правопорушення, інспектором не було зібрано докази, що підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем. Також позивач звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній постанові адреса інкримінованого правопорушення не відповідає дійсності, інкриміноване правопорушення відбулося на АЗС ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ», яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка (поблизу морехідної школи), а в оскаржуваній постанові вказана адреса: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка 111. Таким чином, інспектор безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, не врахувавши пояснень та фактичних обставин, чим порушивши вимоги КУпАП, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: скасовано постанову серії ЕАА №309288 від 28 лютого 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які не відповідають обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції про скасування постанови та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем до суду першої інстанції надано належні та допустимі докази вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, зокрема, диск відеозапису з відеореєстратора та фотокартки дорожнього знаку з місця події, проте, судом першої інстанції не враховано зазначені докази, що стало підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки суд в оскаржуваній постанові дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення інспектором ст.258 КУпАП та про те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Водночас, згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. Крім того, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що інспектором при винесені спірної постанови порушено право позивача на юридичну допомогу, оскільки відповідачем роз'яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплені в ст.268 КУпАП. При цьому ніяких клопотань від ОСОБА_2 не надходило.

Особи, які беруть участь у справі про дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних клопотань чи заяв до суду не надали, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, якщо особа, яка оспорює порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, натомість, інспектор, не зважаючи на те, що позивач з його твердженнями не погодився та оспорював порушення, все одно не дотримався вказаних вимог ст.258 КУпАП та в порушення норм КУпАП виніс на місці зупинки транспортного засобу оскаржувану постанову, що, в свою чергу, призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази у справі тощо. Також суд першої інстанції при винесенні рішення погодився з доводами позивача щодо наявності в діях відповідача при винесені постанови про адміністративне правопорушення порушень ст.283 КУпАП, якою передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, при цьому відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом на розгляд справи про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначив, що відповідачем не було подано до суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують доводи позивача, які б дозволили вказати на достовірність обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки наявні у справі докази, а саме: постанова не дає підстав вважати про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5ст.122 КУпАП. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач своє рішення не обґрунтував та прийняв його безрозсудливо, а тому позов підлягає задоволенню, із скасуванням оскаржуваної постанови.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на таке.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила, ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

При цьому, абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, інвалідів, велосипедистів і людей похилого віку.

Згідно з п.2.3 б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.п. г) п.8.4 розділу 8, п.5.38, п.7.17 розділу 33 ПДР наказовий дорожній знак 5.38 з табличкою 7.17 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

За приписами ч.5 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з Приміткою до ч.5 ст.122 КУпАП суб'єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Як свідчать матеріали справи, 28.02.2018р. інспектором 4-го батальйону 2-ї роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Большаковим Д.О. виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій автомобіля DAF 45 з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив зупинку та подальшу стоянку на місці для інвалідів, позначеного дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17, по вул. Генерала Карпенка, 111 на АЗС «ОККО».

Встановивши факт вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення, інспектор Большаков Д.О. виніс постанову серії ЕАА №309288 від 28.02.2018р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700,00грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі і ч.5 ст.122 КУпАП.

Статтею 258 КупАП визначаються перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не погоджувався зі спірною постановою інспектора під час її винесення та із застосуванням адміністративного стягнення. Таким чином, вказане свідчило про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, однак такий протокол останнім складено не було.

Водночас, колегія суддів зауважує, що такі посилання суду першої інстанції є помилковими.

Так, процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція №1395) .

Пунктом 4 Інструкції №1395 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.5 ст.122 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції щодо обов'язку відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення. Позаяк, розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених ч.5 ст.122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу 2 ст. 258 КУпАП та п. 4 Інструкції №1395 виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких слідує, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП також передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, зважаючи на виключення обов'язку заявника в частині складення протоколу про адміністративне правопорушення за порушення ч.5 ст. 122 КУпАП та незастосування судом першої інстанції статті 258 КУпАП в редакції Закону України №596-VII, чинній на момент вчинення порушення позивачем, висновки суду першої інстанції щодо непоширеності дії статті 258 КУпАП на правопорушення, передбачені ч.5 ст.122 КУпАП, а відтак, неправомірності складення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, закріплених у статті 268 КУпАП є хибними.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 760/2846/17.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, позивачем не спростовано ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції факт здійснення ним зупинки та подальшої стоянки автомобіля DAF 45 з державним номерним знаком НОМЕР_1 на місці для інвалідів, позначеного дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17, по вул. Генерала Карпенка, 111 на АЗС «ОККО» - 28.02.2018р., а, відповідно і факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Натомість, відповідачем на підтвердження доводів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної постанови до суду першої інстанції надано диск з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора інспектора, який міститься в матеріалах справи.

Переглянувши відеозаписи, які містяться на наданому диску, колегією суддів було встановлено, що адміністративне правопорушення, на підставі якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, фактично підтверджено.

Так, на відеозаписах « », « » зафіксовано спосіб постановки транспортного засобу під керуванням позивача, а також процедуру розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Зокрема, на відеозаписі « » на 00 год. 35 сек. позивач повідомляє, що він бачив дорожній знак, яким позначено місце зупинки для інвалідів та здійснив зупинку в цьому місці.

На 00 год. 48 сек. вказаного відеозапису зображено дорожній знак 5.38 з табличкою 7.17, яким позначено місце для інвалідів, в яких зупинка чи стоянки водіїв без інвалідності або водіїв, які не перевозять осіб з інвалідністю, є грубим порушенням вимог дорожніх знаків.

Крім того, на фотографіях під назвою «ОККО 1» та «ОККО 2» зображено місце вчинення позивачем правопорушення, АЗС «ОККО» по вул. Генерала Карпенка в м. Миколаєві з відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, якими позначено місце зупинки для інвалідів, які не можливо не помітити.

Отже, доведеним є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, правомірно виніс постанову та наклав на позивача адміністративне стягнення, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідності до ч.5 ст.122 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у справі №175/777/18 (2-а/175/14/18) за позовом ОСОБА_2 до інспектора 4-го батальйону 2-ї роти УПП Миколаївської області лейтенанта поліції Большакова Дмитра Олеговича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора 4-го батальйону 2-ї роти УПП Миколаївської області лейтенанта поліції Большакова Дмитра Олеговича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 18 липня 2018 року та відповідно до ч.3 ст.272, ст.286 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 18 липня 2018 року.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

І.В. Юрко