Справа № 404/1517/15-а (2а/404/218/15)
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 404/1517/15-а (2а/404/218/15)

адміністративне провадження № К/9901/10613/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів: Гімона М. М., Гриціва М. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 404/1517/15-а (2а/404/218/15)

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року (у складі колегії суддів: Семененка Я. В., Бишевської Н. А., Кязимової Д. В.) установив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила суд:

- визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді від 04 березня 2014 року № 23/С-11 про відмову в призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до відповідача.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначала, що вона є учасником бойових дій згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді задоволено. Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду, позивач у жовтні 2016 року звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. Просила постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасувати, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2015 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для подачі заперечення на касаційну скаргу.

7. У запереченні на касаційну скаргу, яке надійшло до Вищого адміністративного суду України 21 листопада 2016 року, відповідач заперечує проти доводів скаржника з підстав, якими керувався суд апеляційної інстанції, приймаючи своє рішення.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

9. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 29 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 404/1517/15-а (2а/404/218/15) передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у період з 29 жовтня 1986 року по 05 жовтня 1988 року працювала у військовій частині п.п. НОМЕР_1 на посаді повара, що підтверджується записами трудової книжки.

13. Згідно довідки Кіровоградського об`єднаного міського військового комісаріату від 05 грудня 2013 року № 4/122 ОСОБА_1 є учасником бойових дій згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та в період з 29 жовтня 1986 року по 05 жовтня 1988 року працювала по вільному найму у військовій частині п.п. 36490, яка приймала участь в бойових діях в Республіці Афганістан.

14. В лютому 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15. Листом від 04 березня 2014 року № 23/С-11 Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді повідомило позивача, що право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають, зокрема, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

16. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній Республіці Афганістан, перебуваючи в статусі військовозобов`язаного, що призваний на військові збори, як учасник бойових дій, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що доказів того, що ОСОБА_1 як військовослужбовець брала участь у бойових діях, або що стала інвалідом внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, суду не надано, а тому підстави для висновку про наявність у позивача права на призначення дострокової пенсії відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5, 6 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок», який був чинним на час перебування позивача в Демократичній Республіці Афганістан, військова служба складається з дійсної військової служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебуваються на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі військовозобов`язаними.

Позивач, у спірному періоді, не перебувала на дійсній військовій службі, у зв`язку з чим її не можливо вважати військовослужбовцем.

Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, наведений в ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і до таких осіб відносяться не лише військовослужбовці, які безпосередньо приймали участь у бойових діях, а й інші особи, зокрема, працівники, які брали участь у забезпеченні бойової діяльності військ п. 2 ст. 6 цього Закону, на підставі якого позивачу й було надано статус учасника бойових дій.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом апеляційної інстанцій у зазначеному судовому рішенні неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

20. Скаржник вказує, що постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» встановлено право на зарахування пільгового стажу для призначення пенсії не тільки військовослужбовцям, але і робітникам і службовцям, які виконували інтернаціональний обов`язок в інших країнах, в яких ведуться бойові дії.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

22. Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

23. Відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

24. Судами попередніх інстанцій установлено, що знаходячись в Афганістані позивач була вільнонайманою особою та працювала на посаді повара у військовій частині, тобто не мала статусу військовослужбовця та не брала участі у бойових діях.

25. Відповідно до положень вказаного Закону право на достроковий вихід на пенсію мають не особи зі статусом учасників бойових дій, а лише військовослужбовці учасники бойових дій.

26. Статус учасника бойових дій дає позивачу право на отримання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не право на дострокову пенсію відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27. Крім того, посилання позивача на те, що постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» встановлено право на зарахування пільгового стажу для призначення пенсії не тільки військовослужбовцям, але і робітникам і службовцям, які виконували інтернаціональний обов`язок в інших країнах, в яких ведуться бойові дії є безпідставними з огляду на наступне.

Підпунктом «а» п. 1 спільної постанови Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» було передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Відповідно до п. 6 вказаної постанови дія п. 1 5 розповсюджуються на військовослужбовців Радянської Армії та Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР (включаючи військових радників і спеціалістів), які приймають участь у бойових діях, працівників та службовців, які виконують інтернаціональний обов`язок в інших країнах, які проводять бойові дії, та їх сім`ї.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач набула статус учасника бойових дій на підставі п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується довідкою Кіровоградського об`єднаного міського військового комісаріату від 05 грудня 2013 року № 4/122 (а. с. 11).

Отже, статус учасника бойових дій надається не тільки військовослужбовцям, але й іншим особам, які не проходили військову службу та не брали безпосередньої участі в бойових діях.

Проте п. 1 5 постанови Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» не передбачено такої пільги як призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Отже, оскільки позивач не є військовослужбовцем в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не брала безпосередньої участі у бойових діях, підстави для призначення пенсії відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

28. Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

29. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

30. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

31. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

32. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 404/1517/15-а (2а/404/218/15) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя М. М. Гімон

Суддя М. І. Гриців