Справа № 303/2650/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4655/18

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року прийняте суддею Куцкір Ю.Ю. в м. Мукачево о 15 годині 31 хвилині у справі № 303/2650/18 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та видворення, -

В С Т А Н О В И В :

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1 в якому просить:

- затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Афганістану ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року позовні вимоги задоволено. Затримано вказаного громадянина Афганістану з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Суд виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, а також відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, стороною відповідача подано апеляційну скаргу, де вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що з аналізу ч. 1 ст. 289 КАС України формується висновок, що умовою подання позову про затримання іноземця є подання позову про його видворення та одночасний розгляд в день подання. Затримання спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в частині видворення. Не може бути задоволений позов про затримання іноземця до вирішення питання по суті позову про його видворення.

Аналогічний висновок можна зробити з п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року.

З оскаржуваного судового рішення не вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про видворення відповідача та, що така вимога була задоволена.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.05.2018 року о 18 год. 45 хв. в пункті пропуску «Вилок», громадянин Афганістану ОСОБА_1 був переданий на територію України представниками прикордонної поліції Угорщини в порядку реадмісії, після чого затриманий за незаконний перетин державного кордону з України в Угорщину на напрямку 90 прикордонного знаку поза пунктами пропуску без документів, що посвідчують особу, який відбувся 05.05.2018 року на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Вилок», що знаходиться на території Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області. Своїми діями порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Крім цього, документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні, а також відсутній документ, що дає право на виїзд з України. Інформація з країни громадянської належності іноземця та документи, необхідні для ідентифікації особи, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи

організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Аналізуючи вказану норму, колегія суддів звертає увагу, що застосування одного із заходів впливу на іноземця або особи без громадянства здійснюється, як за наявності підстав про ухилення від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, існування ризику її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відтак, є надуманими та не охоплюються правовою нормою, яка є діючою на час виникнення спірних правовідносин, доводи відповідача, що вимога про затримання особи ґрунтується на вимозі про її видворення і є похідною від неї та може бути задоволена лише за умови задоволення позову в частині примусового видворення, адже підстави для затримання особи у відповідності до ст. 289 КАС України не лише є наявність задоволених позовних вимог в позові про примусове видворення, а й інші підстави зазначені в диспозиції цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2018 року за вих. № 81/4914 скеровано лист посольству Ісламської Республіки Афганістан в Україні з метою встановлення особи та прийняття правового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність прийняття рішення судом першої інстанції, оскільки у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця на даному етапі і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні.

Оскільки у відповідача відсутні правові механізми для залишення території України, та не вбачається за можливе отримання будь-яких дозволів на перебування на території України у зв'язку із відсутністю будь-яких ідентифікаційних документів, колегія вважає обґрунтованим затримання особи з метою ідентифікації та подальшого видворення за межі України.

Подане в ході апеляційного розгляду справи судового рішення про відмову у видворенні вказаної особі, правового значення немає в досліджуваних правовідносинах.

Також, є помилковим покликання відповідача на п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року, позаяк на час виникнення спору діє нова редакція статті 289 КАС України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року у справі № 303/2650/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 17.07.2018 року.