Справа № 161/4308/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5236/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВРОМ ДТП управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Торчинського Сергія Георгійовича про скасування постанови, за апеляційною скаргою управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року (суддя першої інстанції Пахолюк А.М., м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до інспектора ВРОМ ДТП управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Торчинського Сергія Георгійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови серії АР №863539 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року позов задоволено частково. Скасувано постанову серії АР № 863539 від 13 березня 2018 року інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Торчинського Сергія Георгійовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 510 (п'ятсот десять) грн та закрити справу про адміністративне правопорушення. В решті вимог відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ч. 3 ст. 122 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність немає, а тому позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому оскаржувана постанова законна та обгрунтована та відображає дійсні обставини справи.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року відповідачем було винесено щодо позивача оскаржувану постанову, згідно даних якої позивач, керуючи транспортним засобом «Toyota Hilux», державний номерний знак НОМЕР_1, 09.03.2018 року о 12 год. 30 хв. по вул. Володимирській в м. Луцьку, зайняв місце для постійного руху в колоні військової техніки, яка супроводжувалась оперативним автомобілем, чим порушив п. 25.6 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. ).

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог 1.10, 25.1, 25.4, 25.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила) колона транспортних засобів - організована група з трьох і більше транспортних засобів, що разом рухаються в одному напрямку безпосередньо один за одним з постійно увімкненим ближнім світлом фар. На кожному транспортному засобі, що рухається в складі колони, встановлюється розпізнавальний знак «Колона» передбачений підпунктом «є» пункту 30.3 цих Правил, і вмикається ближнє світло фар. Колона, що рухається без супроводження оперативними транспортними засобами, повинна бути розділена на групи (не більше п'яти транспортних засобів у кожній), дистанція між якими повинна забезпечувати можливість обгону групи іншими транспортними засобами. Розпізнавальний знак може не встановлюватися, якщо колону супроводжують оперативні транспортні засоби з увімкненими червоним, синім і червоним, зеленим або синім і зеленим проблисковими маячками та (або) спеціальними звуковими сигналами. Іншим транспортним засобам забороняється займати місце для постійного руху в колоні.

Згідно з пунктами 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об'єктивну сторону, об'єкт, суб'єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб'єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно свідчень, допитаних судом першої інстанції у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які 09 березня 2018 року перебували разом із позивачем в автомобілі «Toyota Hilux» та їхали до Луцька, по дорозі вони обганяли поодинокі транспортні засоби військової техніки, на яких не було будь-яких позначок, зокрема не було встановлено знак «Колона», як цього вимагають ПДР України. На світлофорі по вул. Володимирській в місті Луцьку відбулося ДТП, внаслідок якої автомобіль військової техніки, що їхав позаду завдав удару у задню частину їхнього транспортного засобу. Будь-яких транспортних засобів із увімкненими маячками до місця ДТП вони також не бачили.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про критичну оцінку та не взяття до уваги письмових пояснень свідка події ОСОБА_5 від 09.03.2018, оскільки за змістом своїх пояснень, він висловив лише припущення про «вклинення» автомобіля «Toyota Hilux» до колони військової техніки, не навівши при цьому, чи бачив він, на якій відстані цей автомобіль рухався відносно інших автомобілів військової техніки.

Крім того, зазначений свідок не приведений до присяги та не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань.

Відповідач, знаючи про розгляд адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії АР № 863539 від 13.03.2018 року, не надав суду першої інстанції належих доказів на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Вимогами ч. 4 ст. 296 КАС України передбачено, що якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

При поданні апеляційної скарги, відповідачем долучено пояснення позивача від 09.03.2018 (а.с. 47), однак відповідач не обґрунтував належним чином, чому ці докази не були надані при розгляді справи судом першої інстанції. Покликання відповідача на те, що ним подавалось клопотання від 19.04.2018 про витребування з Любешівського районного суду доказів та долучення доказів до матеріалів справи є безпідставними, оскільки в прохальній частині зазначеного клопотання не ставилось питання про долучення до матеріалів справи пояснення позивача від 09.03.2018. Крім того, у відповідача була можливість надати суду копію зазначеного пояснення позивача ознайомившись з матеріалами справи №162/127/18.

Колегія суддів зазначає, що пояснення позивача від 09.03.2018 не є належним доказом, оскільки не підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення та спростовується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Доказів на підтвердження того, що рухалася саме колона з відповідним позначенням суду не надано.

Отже, відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 п. 25.6 Правил дорожнього руху, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року у справі № 161/4308/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль