Справа № 185/6543/17(2-а/185/359/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2018 року справа № 185/6543/17 (2-а/185/359/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у справі №185/6543/17 (головуючий 1-ї інстанції Гаврилов В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.08.2017 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії з липня 2016 року, визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача про припинення нарахування та виплати пенсії та зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату йому пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з липня 2016 рок на рахунок в ПАТ «Ощадбанк».

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2014 року перебував на обліку в Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області як внутрішньо переміщена особа, виплата йому пенсії здійснювалася на підставі матеріалів електронної пенсійної справи на рахунок, відкритий позивачем в ПАТ «Ощадбанк».

Проте, з липня 2016 року пенсійним органом припинено виплату пенсії позивачу, а згодом і заблоковано картку ПАТ «Ощадбанк».

На звернення позивача листом від 10.07.2017 року пенсійний орган повідомив ОСОБА_1, що станом на 06.07.2017 року він на обліку в Долинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області не перебуває.

Крім того, зазначено, що на виконання рішення комісії по вирішенню спірних питань щодо призначення всіх видів допомоги (створеної на виконання постанови Кабміну від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам») від 22.07.2016 року ОСОБА_1 з 01.07.2016 року припинено виплату пенсії у зв'язку з встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, а саме за адресою пр.Миру,22/12, смт.Молодіжне, Долинський район Кіровоградської області (а.с.7).

Не погодившись з такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду. Позивач згідно паспорту зареєстрований у Київському районі м.Донецька. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено територіальну підсудність в тому числі адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, суд якому визначено територіальну підсудність справ замість Київського районного суду м.Донецька є Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з липня 2016 року було здійснено у відповідності до діючого законодавства, а саме статті 4 та п.п.3 п.1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону №1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою зазначеної статті встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до норм Закону №1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, суд першої інстанції не обґрунтовано вказав на правомірність таких дій відповідача.

Посилання відповідача у відповіді позивачу та в запереченнях на адміністративний позов на постанову Кабінету Міністрів України Кабміну від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом №1058.

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, посилання суду першої інстанції на статті 4 та 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо скасування довідки про взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, послався також на ту обставину, що позивач був знятий з пенсійного обліку 22.07.2016 року.

Проте, як свідчить повідомлення Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 18.01.2018 року ОСОБА_1 з 01.09.2014 року і до теперішнього часу перебуває на обліку у вказаному пенсійному органі. Протоколом № 7 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо призначення всіх видів допомоги від 22.07.2016 року прийняте рішення про припинення соціальних виплат позивачу з липня 2016 року у зв'язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування (а.с.33, 8).

Колегія суддів вважає, що припинення виплати позивачу пенсії суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Обгрунтовуючи такий висновок, суд апеляційної інстанції виходить із того, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п.25 цього рішення).

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Зазначена правова позиція висловлена і Верховним Судом в рішенні від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (№ Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що зміна пенсіонером місця проживання, або наявність чи відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

До того ж позивач зареєстрований за адресою: пр.Миру,22/12, смт.Молодіжне, Долинський район Кіровоградської області (а.с 32).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана позивачу до 28.10.2016 року, яка не скасована і строк дії якої на час спірних правовідносин не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 вказаного Закону (а.с.31).

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції не правильно встановлено обставини справи та ухвалено не обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим наявні підстави для його скасування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність припинення з 01.07.2016 року виплати пенсії позивачу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Керуючись статтями 7, 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у справі №185/6543/17 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у справі №185/6543/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з липня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, оформлене Протоколом №7 від 22.07.2016 року про припинення соціальних виплат ОСОБА_1 з липня 2016 року.

Зобов'язати Долинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області відновити виплату ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) призначеної йому пенсії за віком з 01 липня 2016 року.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак