Справа № 816/493/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/493/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018, суддя А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 02.04.18 по справі № 816/493/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протипраною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про: визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № 7718434; визнання протиправною бездіяльності щодо не вжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № 7718434; зобов'язання розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № 7718434; зобов'язання надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № 7718434 з урахуванням обставин, встановлених судом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № ФИ-7718434. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.01.2018 реєстраційний № ФИ-7718434. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області не може погодитись з даним судовим рішенням в частині, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, оскільки, на нашу думку, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що листом ГУНП від 31.01.2018 у повному обсязі надано відповідь на питання, порушенні у звернені ОСОБА_1 № 7718434 та №7718434. Просить суд апеляційної інстанції Скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 у справі № 816/493/18 у частині, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018, відмовити Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі за вищевикладених підстав.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 10.01.2018 позивач через Урядовий контакт-центр звернувся із заявою від 09.01.2018, адресованою особисто начальнику Головного управління Національної поліції в Полтавської області полковнику поліції Замахіну А.Л., у якій посилався на затягування посадовими особами Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області строків досудового розслідування кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 та невжиття дієвих і достатніх заходів досудового розслідування, зволікання у збиранні доказів. У зв'язку з викладеним, просив ініціювати забезпечення виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2017 справа № 554/12566/15-к з встановленням належного відомчого контролю, вимагав звернути увагу на викладені ним обставини у зверненні та забезпечити закінчення досудового розслідування протягом розумного строку.

Дане звернення за реєстраційним номером ФИ-7718434 надійшло до Головного управління Національної поліції в Полтавській області 11 січня 2018 року та зареєстровано за № ФИ-32/Кц, про що свідчить витяг з Журналу реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою, засвідчена копія якого залучена до матеріалів справи.

12 січня 2018 року вказане звернення передано до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавської області та зареєстроване за № 24/ФИ-15/Кц, що підтверджується штампом реєстрації на відповідному зверненні.

Листом від 31.01.2018 за вих. номером, крім інших, № 24/ФИ-15/Кц, підписаним т.в.о. начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавської області Ляліним В.А., повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зокрема, про те, що з метою з'ясування обставин, зазначених у зверненнях, проведено службове розслідування; з метою проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також виконання, наданих вказівок прокуратури та ухвали слідчого судді щодо встановлення строків досудового розслідування та інших ухвал, якими визнано бездіяльність у кримінальному провадженні 07.11.2017 створено слідчу групу, до якої включено слідчого СУ ГУНП Нагієву С.С. Стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 перебуває на особистому контролі керівництва слідчого управління ГУНП, а також роз'яснено порядок оскарження рішень, дій та/або бездіяльності слідчого.

Також судом встановлено, що позивачем отримано лист Полтавського районного відділення Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 24.01.2018 за вих. № Ф-67/115/104/02/2018 за результатами розгляду його електронного звернення від 18.01.2018, який позивачем розцінено як відповідь на його звернення від 09.01.2018.

Посилаючись на те, що звернення від 09.01.2018 не розглянуто по суті та не надано відповіді щодо порушених у зверненні питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що лист Слідчого управління ГУНП в Полтавській області від 31.01.2018 не є належною відповіддю на звернення позивача № ФИ-7718434.

Проте , колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Надаючи оцінку обставинам зазначеної справи , суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1-2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами вказаних норм, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Імперативний припис п. 2 ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 про офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що предметом позову у цій справі є ненадання відповіді по суті на питання, викладені у заяві ОСОБА_1, адресованій начальнику Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіну А.Л. та зобов'язання відповідача надати відповідь на таке звернення у повному обсязі.

У вказаній заяві від 10.01.2018 ОСОБА_1 повідомляв, що станом на 21.10.2017р. винна особа, яка завдала йому тілесних ушкоджень до відповідальності не притягнута. Пояснював, що своїми зверненнями до компетентних органів він намагається пришвидчити процес якісного досудового розслідування вказаного кримінального провадження, усунення всіх перешкод, що впливають на довготривале досудове розслідування, проведення виключно якісного, всебічного та об'єктивного розслідування з проведенням комплексу заходів, спрямованих на прийняття кінцевого законного рішення у розумні строки у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ст. 3 КПК України).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що спір, який виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі "Zand v. Austria" зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "всю організаційну структуру судів, включно з &lп;…&?ю; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?а;…&?р;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Верховний Суд України неодноразово, зокрема, в постановах від 24.04.2012 р. по справі № 21-989во10, від 16.09.2015 р. по справі № 21- 1666а15, вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. № 6-рп/2001 зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спір, який виник між сторонами в цій справі підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про оскарження бездіяльності начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області під час організації перевірки заяви про кримінальне правопорушення повинні бути розглянуті в межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

З приводу посилання позивача на приписи Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

За правилами ст. 12 вказаного Закону, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Заява позивача від 10.01.2018.р містить вимоги про ініціювання забезпечення виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2017 по кримінальній справі з встановленням належного відомчого контролю стосовно строків проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження , забезпечити закінчення досудового розслідування протягом розумного строкута надати змістовну відповідь з кінцевими строками оголошення повідомлення про підозру , вказані правовідносини регулюються кримінальним та кримінально-процесуальним законодавством, то вказана заява відповідно до ст. 12 Закону України "Про звернення громадян не підлягає розгляду в порядку, встановленому цим Законом .

Відповідно до ст. 60 Кримінального процесуального кодексу України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною 2 статті 60 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що заявник має право отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Позивач є заявником в розумінні ст. 60 Кримінального процесуального кодексу України, який може оскаржити дії, рішення та бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини стосуються окремих питань діяльності відповідача, яка регламентована нормами Кримінального процесуального кодексу України, а тому даний спір не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 ,323, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 по справі № 816/493/18 скасувати.

Закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 24.07.2018.