Справа № 821/405/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/405/18

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М. Час і місце ухвалення: 13:46 год., м. Херсон Дата складання повного тексту: 29.03.2018р.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук'янчук О.В.

(у зв'язку із неприбуттям до судового засідання сторін,

справа розглядається в порядку письмового провадження

відповідно до ст.311 КАС України)

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонської митниці ДФС (замінено на правонаступника Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000013/2 від 14.02.2018р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.03.2018р. позов задоволено. Визнано протиправним на скасовано рішення Херсонської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000013/2 від 14.02.2018р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Херсонська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 28.03.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам митного органу, що за умовами контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р., укладеного ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» з компанією Zhenjiang Dantu District Star-Brush Factory (Китай) витрати на страхування та транспортування товару не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар, а також не були заявлені декларантом як складова митної вартості. У зв'язку з цим, Херсонська митниця ДФС дійшла обґрунтованого висновку, що документи, надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості.

Також, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що перевіркою додатково поданих ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» документів було встановлено наявність у них розбіжностей, зокрема: п.2.4 контракту від 18.12.2017р. №CH-UA-18/12/17 передбачено здійснення передоплати за товар до початку його виробництва, тоді як за умовами п.5.5 цього ж контракту умовами оплати є 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад покупця. Крім того, у додатково наданому лінійному коносаменті від 03.01.2018р. №97 відправником товару зазначено «Kayev Group Limited (HK)», інформація щодо якого відсутня у будь-яких інших поданих товаросупровідних документах.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018р. замінено відповідача Херсонську митницю ДФС на правонаступника - Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2017р. між ТОВ «КФ Строй Мастер», як Покупцем, та фірмою Zhenjiang Dantu District Star-Brush Factory, як Продавцем, укладено зовнішньоекономічний Контракт №CH-UA-18/12/17, предметом якого є поставка ручного інструменту за номенклатурою, кількістю та цінами згідно супровідних документів.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса/Чорноморськ/Южний відповідно до Міжнародних правил роз'яснення торгових термінів «Інкотермс» (Публікація МТП в редакції 2010 року).

З метою розмитнення поставленого товару 13.02.2018р. ТОВ «КФ Строй Мастер» подано відповідачу митну декларацію №UA508070/2018/000134 за товаром №1 «Пензлі будівельні», товаром №2 «Валики для фарбування», відповідно до якої митну вартість товару визначено підприємством за ціною контракту 28376,00 доларів США.

В підтверджували заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення позивачем надано наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р., пакувальний лист від 28.12.2017р., рахунок-фактура від 28.12.2017р., коносамент від 03.01.2018р., автотранспортні накладні №3013/1, 3013/2, 3013/3 від 11.02.2018р., доповнення до контракту №1 від 28.12.2017р., декларація про походження товару, договір про надання послуг митного брокера та копія митної декларації країни відправлення.

При здійсненні перевірки вказаної митної декларації за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками виявлено ризики, а саме - сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обов'язкових митних процедур.

Зокрема, за результатами перевірки змісту контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р. відповідачем встановлено, що витрати на страхування та транспортування не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар та не були заявлені декларантом, як складова митної вартості. Так, згідно пункту 3.1 контракту поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса (Україна). В положеннях Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс - 2010) зазначено, що умови поставки CIF - «вартість, страхування, фрахт» застосовується для морського або внутрішнього водного транспорту та означає, що продавець здійснив поставку товару на борт судна або забезпечив надання товару, що вже поставлений таким чином і зобов'язаний укласти контракт (договір) перевезення й оплатити витрати на перевезення, необхідні для поставки товару до названого місця та за власний рахунок застрахувати вантаж з мінімальним покриттям. В пункті 4.2 цього контракту не вказано, що витрати на транспортування та страхування повинні включатися до вартості товару. Також, встановлені розбіжності у самому контракті, зокрема, згідно п.2.4 передбачено необхідність здійснення передоплати за товар до початку його виробництва, проте згідно п.5.5 контракту умовами оплати є 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад покупця. Крім того, зазначено, що у додатково наданому лінійному коносаменті від 03.01.2018р. №97 відправником товару зазначено «Kayev Group Limited (HK)», інформація щодо якого відсутня в будь-яких інших поданих товаросупровідних документах.

З огляду на вказане, відповідачем зроблено висновок, що документи надані ТОВ «КФ Строй Мастер» для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості товару.

У зв'язку з цим, відповідачем, на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України, запропоновано ТОВ «КФ Строй Мастер» надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На вимогу Митниці позивачем додатково були надані наступні документи: прайс-лист від постачальника; комерційна пропозиція; копія експертної декларації країни відправлення; висновок ТПП; лист пояснення від виробника; лист пояснення від компанії експедитора; Інтернет інформацію про товар.

14.02.2018р. Херсонською митницею ДФС прийнято рішення №UA508070/2018/000013/2 про коригування митної вартості товарів, яким не визнано заявлену підприємством митну вартість товару, відкореговано її за резервним методом та встановлено, що митна вартість товару склала 76706,97 дол. США. (в тому числі за товар №1 - 34785,81 дол. США та за товар №2 - 41921,16 дол. США).

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ТОВ «КФ Строй Мастер» звернулося з позовом до суду про його скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги підприємства, дійшов висновку, що відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості за відсутністю обґрунтованих підстав вважати, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів є неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв'язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.

Вказане узгоджується з положеннями ст.50 Митного кодексу України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до Брюсельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

Згідно частин 5, 6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані надати додатковий перелік документів. При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що, за висновками Митниці, подані ТОВ «КФ Строй Мастер» до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, в п.33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000013/2 від 14.02.2018р. зазначено, що згідно пункту 3.1 поданого до митного оформлення контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р. поставка товару здійснюється на умовах CIF, проте в пункті 4.2 цього ж контракту не вказано, що витрати на транспортування та страхування включені до вартості товару.

Тобто, за висновками митного органу, згідно наданого контракту витрати на страхування та транспортування не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар та не були заявлені декларантом, як складова митної вартості.

На вказану обставину посилається і апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких посилань відповідача, оскільки заявлення декларантом витрат на страхування та транспортування до складових митної вартості може мати місце лише у випадку, якщо такі витрати не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов'язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов'язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов'язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Матеріалами справи підтверджено та митним органом не заперечується, що поставка товару відбулася на умовах CIF Одеса (Україна), що відповідає умовам п.3.1 контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р., укладеного ТОВ «КФ Строй Мастер» з компанією Zhenjiang Dantu District Star-Brush Factory (Китай). Таким чином, витрати на страхування та транспортування вже включено до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар.

Необумовлення входження даних витрат до загальної суми контракту (ціни товару) в пункті 4.2 контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р. протилежного не доводить, оскільки сторони контракту, узгодивши умови поставки товару згідно з офіційними правилами Інкотермс 2010, тим самим встановили, що відповідні витрати входять до ціни товару.

Про те, що неподання до митного оформлення страхових документів на умовах поставки CIF не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості за умови, якщо страхові витрати несе продавець, зазначено і в постановах Верховного Суду від 20.02.2018р. по справі К/9901/13113/18 (№826/997/16) та від 20.02.2018р. по справі К/9901/4427/17 (№826/8799/16).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги Херсонська митниця ДФС посилається на те, що однією із обставин, що викликають сумніви у достовірності та об'єктивності заявленого числового значення митної вартості, є той факт, що у відповідності до п.2.4 контракту розрахунки здійснюються шляхом передоплати за товар до початку його виробництва, а згідно п.5.5 умовами оплати є 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад покупця.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки умови поставки товару передбачено в п.5 контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р. - 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад покупця. Пунктом 2.4 контракту №CH-UA-18/12/17 від 18.12.2017р. передбачено можливість здійснення предоплати до початку виробництва товару, однак це не визначено умовою здійснення розрахунків за вказаним контрактом.

Більше того, як правильно зазначив суд першої інстанції, дотримання сторонами контракту умов щодо розрахунків взагалі не становлять об'єкт контролю митної вартості, оскільки жодним чином не впливають на розрахунок митної вартості. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв'язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2018р. по справі №К/9901/2278/18 (№815/329/17) зазначив, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Щодо посилання в п.33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000013/2 від 14.02.2018р. на те, що в лінійному коносаменті від 03.01.2018р. №97 відправником товару зазначено «Kayev Group Limited (HK)», інформація щодо якого відсутня в будь-яких інших поданих товаросупровідних документах, то колегія суддів зазначає, що коносамент є доказом (розпискою) прийому перевізником зазначеного в ньому вантажу від відправника щодо зобов'язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що «Kayev Group Limited (HK)» не є відправником товару, тоді як найменування перевізника товару жодним чином не впливає на вартість товару чи не свідчить про наявність розбіжностей в числових значеннях.

В апеляційній скарзі апелянт додатково посилається на те, що подана для підтвердження контрактної вартості комерційна (бізнес) пропозиція виробника товару від 21.12.2017р. не містить періоду дії наведених в ній цін, а також, що надані товариством витяги з мережі Інтернет, що містять інформацію щодо ціни товару на комерційних умовах FOB (Китай), не можуть бути враховані при підтверджені заявленої митної вартості, оскільки фактично продаж товарів здійснюється на інших комерційних умовах (CIF Україна).

Колегія суддів не надає правову оцінку таким посиланням митного органу, оскільки відповідні обставини не слугували підставою (чи однією з підстав) для прийняття оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів. Наведення відповідачем під час судового розгляду нових розбіжностей, які не зазначались останнім при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суперечить принципу верховенства права в частині забезпечення правової передбачуваності та правової визначеності, та не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Положеннями п.2.1 розділу ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, чітко встановлено про необхідність у рішенні при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст. 59, 60 та 64 Митного кодексу України, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, робити пояснення щодо зроблених коригувань.

Діюче законодавство з питань державної митної політики не передбачає іншого документа, в якому орган доходів і зборів зобов'язаний давати свої висновки щодо причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, аніж рішення про коригування митної вартості товарів.

Повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішенні про коригування митної вартості, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій ТОВ «КФ Строй Мастер» митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Із положення, закріпленого у ч.1 ст.2 КАС України, випливає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб'єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб'єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції.

Згідно пункту 27 висновків Постанови Пленуму ВАСУ №2 від 13.03.2017р. дослідження судом обставин, які не були досліджені органом доходів та зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, є не що інше, як виконання судом функції митного контролю замість органів доходів та зборів, а тому суперечить частині 1 статті 2 КАС України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад. Суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, але які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів.

Аналогічна правова висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі К/9901/6239/18 (815/469/15).

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав надання правової оцінки «розбіжностям», які не зазначено Херсонською митницею ДФС у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

До митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством, та які, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товарів.

Колегія суддів вважає, що Херсонською митницею ДФС, як суб'єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень, не доведено, які відомості в зовнішньоекономічному контракті, інвойсі та інших наданих декларантом документах є сумнівними та в чому полягають наявні в нього сумніви, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення за шостим методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною угоди, а також не спростовано те, що надані позивачем митному органу документи були достатніми для визначення митної вартості товарів за ціною договору.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду від 28.03.2018 року - відсутні.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

11.07.2018р. апелянтом подано до суду апеляційної інстанції клопотання про обґрунтування неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначається про те, що підстави для задоволення вимоги про стягнення понесених по справі судових витрат відсутні.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, вказаними у вище зазначеному клопотанні, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи позивачем документів, а ні договір про надання правової допомоги (а.с.169-172), а ні додаткова угода до вказаного договору (а.с.166), не дають суду апеляційної інстанції змогу визначити реальний розмір витрат на правничу допомогу, оскільки не містять в собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, колегія суддів повністю погоджується з доводами відповідача про неспівмірність розміру вказаних позивачем витрат на оплату послуг адвоката у суді апеляційної інстанції (4000 грн.), в тому числі з урахуванням категорії даної справи (незначної складності), витраченого часу та обсягом наданих адвокатом відповідних послуг, які позивачем не доведені.

Так, позивачем не надано акту прийому-передачі наданих послуг адвокатом позивачу, з якого би вбачалося: тривалість (години) надання послуг щодо ознайомлення останнім з апеляційною скаргою та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу та представництва інтересів в апеляційному суді.

Таким чином, колегія суддів вважає належним чином не доведеними понесені витрати позивача на правничу допомогу, у зв'язку із чим, клопотання про їх стягнення задоволенню не підлягає.

При відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою Херсонської митниці ДФС на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.03.2018р. відстрочено апелянту сплату судового збору в сумі 2643 грн. до ухвалення судового рішення.

Враховуючи те, що апелянт не відноситься до категорії осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою судовий збір ним не сплачений, тому з Херсонської митниці ДФС належить стягнути судовий збір у розмірі 2643 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС (замінено на правонаступника Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі) залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м. Херсон, вул. Гоголя, 13, ) на користь Державної судової адміністрації України (рахунок №0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 липня 2018 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук'янчук