Справа № 820/4039/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2018 р. Справа № 820/4039/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Супруна Ю.О.,
при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Сосонського І.В.,
представника відповідача - Новикова В.А.,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить суд, з урахуванням уточнюючого адміністративного позову:
- визнати дії відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) щодо відмови встановлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, протиправними;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є матір`ю військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 , 1979 року народження, яка загинула під час виконання військових обов`язків, що підтверджується згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02.03.2017 року та витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців захворювання солдата ОСОБА_2 , з якої встановлена причина смерті, а саме: "субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії", яке призвело до смерті та пов`язане з проходженням військової служби. Крім того, позивач вказав, що є пенсіонером за віком, а з 02.03.2017 року отримує пенсію по втраті годувальника від Міністерства оборони України. Також, позивач посилається на постанову КМ України від 28.05.1993 року № 379, згідно яким, посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби (надалі за текстом - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатком № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісті військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом. А отже, після смерті доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) позивач дізнався про наказ Міністерства оборони України від 31.12.2014 року за № 937 "Про затвердження Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб звільнених з військової служби, та їх членів сімей у Міністерстві оборони України", який зазначає, що позивач як мати військовослужбовця має право отримати посвідчення як "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби". Оскільки позивач, є особою яка отримує пенсію по втраті годувальника та має статус особи, що перебувала на утриманні у своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_2 , зверталась не одноразово до Вовчанського районного військового комісаріату Харківської області з заявою та необхідним пакетом документів для отримання посвідчення, яке надає право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Однак згідно витягу з протоколів № 32 та № 3 засідань комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, позитивного рішення позивач не отримала.
Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду з даним позовом. На думку позивача такі дії відповідача жодним нормативно-правовим актом не передбачені і є незаконними, відмова відповідача є протиправною. З огляду на наведені у адміністративному позові факти просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача 13.06.2018 року надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивач до Харківського обласного військового комісаріату звернулась з пакетом документів, щодо встановлення останній статусу "Член сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби". Надалі позивачу, на її звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення статусу "Член сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби" відмовлено згідно із витягом з протоколу від 24.11.2017 року за № 32 на підставі п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують перебування останньої на повному утриманні загиблої доньки. Отримавши відмову зазначеного статусу, позивач повторно звернулась з пакетом документів до Харківського обласного військового комісаріату, додавши довідку від 13.12.2017 року без номеру за підписом депутата міської ради ОСОБА_3 . Витягом з протоколу Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 29.12.2007 року за №34 було прийнято рішення щодо направлення відповідного запиту до Вовчанської міської ради Харківської області. Листом від 02.02.2018 року № 287/ВСЗ позивачу було повідомлено про прийняте рішення. Водночас, листом від 30.01.2018 року за №02-22/230/6 Вовчанська міська рада повідомила про неможливість підтвердити факт перебування позивача на утриманні своєї доньки. А отже, витягом з протоколу Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 06.03.2018 року за № 3 позивачу було повторно відмовлено у встановленні вище зазначеного статусу і видачі відповідного посвідчення.
Отже, враховуючи викладене відповідач просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
23.06.2018 року до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому викладено правову позицію позивача стосовно порушених відповідачем у відзиві на позову питань.
Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали заявлений адміністративний позов в повному обсязі та просили його задовольнити посилаючись на обґрунтування позовних вимог та уточнень позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував в повному обсязі, оскільки позовні вимоги позивача є незаконними та безпідставними, з цих підстав просив суд відмовити в задоволені адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на зміст відзиву на позов.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши в пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності та враховуючи заперечення відповідача проти задоволення позову разом з відзивом на позов відповідача з урахуванням уточнюючого адміністративного позову позивача, суд дійшов висновку про задоволення вимог адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданої 29.12.1981 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 .
Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 11.05.2010 року, зроблено відповідний актовий запис за № 42, яким вбачається, що прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 - Кошмай.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданої 02.03.2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 38 років, відповідно до якого зроблений відповідний актовий запис за № 3690.
Копією лікарського свідоцтва про смерть № 39 від 02.03.2017 року та довідки про причину смерті № 39 (до форми 106/о № 39) встановлено, що ОСОБА_2 причина смерті була "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії", смерть настала під час проходження військової служби.
Згідно з копією витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців встановлено, що захворювання, солдата ОСОБА_2 , 1979 року народження - "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії", яке призвело до смерті - пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно копії витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по особовому складу) зазначено, що відповідно до пунктів 7, 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , курсанта навчального взводу звязку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку виключено зі списків особового складу Збройних Сил України, у зв`язку зі смертю.
Копією витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по стройовій частині) за № 80 від 29.03.2017 року вбачається, що солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , курсанта 4 навчального взводу зв`язку 1 навчальної роти зв`язку, 1 навчального батальйону зв`язку, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь", м. Київ в результаті захворювання "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії" і наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по особовому складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю, смерть пов`язана з проходженням військової служби, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Як вбачається, із копії листів від 11.12.2017 року з аналогічним змістом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , підтверджують факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у померлої під час виконання військової служби доньки ОСОБА_2 .
Як встановлено судом, для отримання посвідчення та статусу "Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" позивач звернувся з заявою та необхідним пакетом документів до Вовчанського районного військового комісаріату Харківської області.
Листом від 27.11.2017 року за № 2945/ВСЗ Харківській обласний військовий комісаріат направив до Військового комісаріату Вовчанського районного військового комісаріату витяг з протоколу засідання комісії від 24.11.2017 року № 32.
Копією Витягу з протоколу засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби за № 32 від 24.11.2017 року, вбачається, що громадянці ОСОБА_1 , було відмовлено в встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби керуючись відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп, оскільки позивачем не надано було документ, що засвідчує про те, що ОСОБА_1 , як мати померлого військовослужбовця ОСОБА_2 знаходилась на день її смерті та в період проходження військової служби на повному утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 .
Після отримання вищезазначеного витягу з протоколу за № 32 від 24.11.2017 року, позивач звернувся з відповідною заявою до Вовчанської міської ради Харківської області.
Згідно копії довідки № б/н від 13.12.2017 року виданої, Вовчанською міської радою та підписаною депутатом міської ради, громадянці ОСОБА_1 , встановлено, що вона дійсно була на утриманні померлої доньки ОСОБА_2 .
Позивач повторно звернувся до Вовчанського районного військового комісаріату Харківської області з заявою та пакетом документів для отримання посвідчення та статусу "Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" .
При цьому, листом від 02.02.2018 року № 287/ВСЗ позивачу ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлено, що у зв`язку з тим, що довідка депутата міської ради від 13.12.2017 року № б/н не є юридичним документом, комісія прийшла до висновку про направлення запиту до виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області щодо підстав надання довідки стосовно знаходження позивача на утриманні своєї доньки, військовослужбовця ОСОБА_2 , на день її смерті. Після отримання відповіді від виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області буде повторно розглянуто заяву позивача.
Листом від 12.01.2018 року за № 80/ВСЗ Харківській обласний військовий комісаріат звернувся до Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області, в якому просив останнього офіційно підтвердити факт щодо знаходження на утриманні громадянки ОСОБА_1 , своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_2 .
Листом від 30.01.2018 року № 02-22/230/6 Вовчанська міська рада Харківської області на лист від 12.01.2018 року № 80/ВСЗ повідомило Харківській обласний військовий комісаріат, що з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп міська рада не має можливості офіційно підтвердити факт щодо знаходження громадянки ОСОБА_1 , на утриманні своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_2 , так, як відсутні відомості щодо джерела фінансування ОСОБА_1 . Крім того, вказав, що у довідці виданою депутатом міської ради ОСОБА_3 , від 13.12.2017 року засвідчено факт викладений зі слів сусідів.
Враховуючи вищевикладене, витягом з протоколу засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби за № 3 від 06.03.2018 року повторно громадянці ОСОБА_1 , було відмовлено в встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби керуючись відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп, оскільки позивачем не надано було документ, що засвідчує про те, що ОСОБА_1 , як мати померлого військовослужбовця ОСОБА_2 знаходилась на день її смерті та в період проходження військової служби на повному утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 . Крім того, зазначив, що Вовчанська міська рада Харківської області листом від 30.01.2018 року № 02-22/230/6 не підтвердив факт щодо знаходження громадянки ОСОБА_1 , на утриманні своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_2 .
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону, зокрема, поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до п. 13 ст. 14 вищевказаного Закону, особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - батьки; - один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; - діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Підставою для отримання «Посвідчення члена сім`ї загиблого» слугують положення Закону № 3551-XII.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-8/99 від 03.06.1999 ( рішення № 5-рп/99 , справа про офіційне тлумачення терміна « член сім`ї») визначено, що в т.ч. до кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (ч.2 ст.77).
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав обов`язок щодо доказування своїх дій (рішень) передбачених статтею 77 КАС України, та беззаперечних доказів, що спростовують обставини встановлені довідкою за № б/н від 13.12.2017 року до суду не подав.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень Харківським обласним військовим комісаріатом, в порушення частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України необґрунтовано, тобто без врахування та з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень та упереджено було відмовлено позивачу в встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.
Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності. Отже, адміністративне судочинство - це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб`єкт не доведе перед судом протилежне. Правомірні твердження про порушення прав і свобод підлягають в першу чергу негайному захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.
Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) щодо відмови встановлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення - протиправними.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.07.2018 року.

Суддя Супрун Ю.О.