Справа № 320/733/18 (2-а/320/92/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2018 року справа № 320/733/18 (2-а/320/92/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року (суддя суду 1 інстанції Редько О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Мелітопольської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального центру соціального обслуговування Мелітопольської районної державної адміністрації, в якому просив визнати дії та бездіяльність відповідача незаконними. Роз'яснити представникам відповідача диспозицію статей 37 та 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України». Зобов'язати відповідача виконати Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України», надавши позивачу безоплатні соцпослуги. Зобов'язати відповідача повернути позивачу вкрадені субсидальні кошти в розмірі 140 грн. 52 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року справу за адміністравтивним позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Мелітопольської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії передано за підсудністю Запорізькому окружному адміністративному суду.

Вирішуючи питання про передачу справи на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа за правилами предметної підсудності встановлених статтею 20 Кодексу адміністративного судочинства України не підсудна Мелітопольському міськрайоному суду Запорізької області, оскільки належить до юрисдикції ( підсудності) окружного адміністративного суду, яким в даному випадку є Запорізький окружний адміністративний суд.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що за правилами статті 22 КАС України місцеві загальні суди як адміністративні, вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, а за статтею 25 КАС України, справ з приводу дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються адміністративним судом за вибором позивача та місцезнаходженням відповідача. У разі невизначеності територіальної підсудності адміністративної справи, вона

розглядається адміністративним судом за вибором позивача. На підставі викладеного, позивач вказує на те, що звертаючись з позовом до Мелітопольського міськрайонного суду позивач реалізував встановлене законодавством позивачу право звернення до суду за його вибором, отже суддя не мав права передавати його позов до Запорізького окружного адміністративного суду. Оскаржувана ухвала суду суперечить імперативному праву, закріпленому в статті 64 Конституції України відповідно до якої права громадян не можуть бути обмеженими. Також вказана ухвала позбавляє позивача права на ефективний захист та до доступу до суду.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

31 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Територіального центру соціального обслуговування Мелітопольської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Мелітопольської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду за предметною підсудністю.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Вказаним Законом змінено предметну підсудність окремих категорій адміністративних справ та встановлено нові правила розмежування юрисдикції окружних адміністративних судів і місцевих загальних судів.

Статтею 20 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

За приписами частини 1 статті 20 КАС України Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті.

Частиною 2 статті 20 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо:

1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування);

2) при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

3) після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

5) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу;

6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду;

7) справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що чинним законодавством встановлено вичерпний перелік справ, які за своєю предметною юрисдикцією підсудні місцевим загальним судам.

Разом з тим, законодавцем окремо встановлено, що всі адміністративні справи, крім визначених частиною 1 статті 20 КАС України підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до статті 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача. У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 31.01.2018.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, суб'єктного складу, вбачається, що зазначений спір згідно положень КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів та повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства, і відповідно до частини 2 статті 20 КАС України підсудний окружним адміністративним судам.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, оскільки дана адміністративна справа за правилами розмежування предметної юрисдикції підсудна окружному адміністративному суду.

Щодо доводів позивача про порушення судом першої інстанції його прав на доступ до суду та ефективний захист, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, практика Європейського суду з прав людини визнається сам остійним джерелом права в Україні і є обов'язковою для застосування судами України

Так, Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Враховуючи, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 4 КАС України адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Оскільки належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил предметної, інстанційної та територіальної підсудності, суд першої інстанції, встановивши, що спір за правилами предметної підсудності встановленої законом належить до юрисдикції іншого суду, дійшов правомірного висновку про необхідність направлення справи для розгляду до адміністративного суду до предметної юрисдикції якого належить її розгляд.

Доводи апелянта, що оскаржуваною ухвалою суду порушено його право на розгляд справи за місцем проживання позивача, яке встановлено статтею 25 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає помилковими, оскільки за правилами предметної підсудності адміністративна справа підлягає розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом, юрисдикція якого поширюється на Запорізьку область оскільки вказана стаття міститься в параграфі 3 «Територіальна юрисдикція (підсудність) Кодексу адміністративного судочинства України та встановлює альтернативну підсудність справи за вибором позивача, що стосується територіальної підсудності, а не предметної юрисдикції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив предметну підсудність зазначеної справи, вірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 19.07.2018 року, за приписами частини 2 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко