Справа № 804/1058/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2018 року справа № 804/1058/18
головуючий суддя І інстанції - Захарчук-Борисенко Н.В.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача): Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агрофірма Віктор" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 804/1058/18 за адміністративним позовом Фермерського господарства "Агрофірма Віктор" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Агрофірма Віктор" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що є додатком до акту № 090082 від 27.12.2017 про порушення ТЗ встановлених обмежень габаритів, загальної маси та/або осьових навантажень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Агрофірма Віктор" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Агрофірма Віктор" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції було залишено поза увагою обставини експлуатації пересувного пункту габаритно-вагового контролю у темну пору доби. Пояснення відповідача, які ґрунтуються на інформації ДП «Запорізький облавтодор» не можуть слугувати належним та достатнім доказом наявності освітлення на місці роботи пункту габаритно-вагового контролю. Наголошено на тому, що в розрахунку не вказано одиницю вимірювання відстані, а в матеріалах справи відсутні докази про проходження автомобілем позивача саме 225 км. Крім того, відповідачем не було встановлено відстані між осями, адже п. 9 акту АР № 090082 від 27.12.2017 року є незаповненим, а тому висновки суду про відстані між осями є необґрунтованими та незаконними. Зауважено, що в розрахунку зазначено інший державний номер автомобіля, з огляду на що не можливо дійти до беззаперечного висновку, що під час розрахунку відповідач використовував дані саме автомобіля позивача. Звертають увагу на те, що позивачем перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках останнього, що, в свою чергу, не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. Крім того, під час габаритно-вагового контролю не був представлений протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію в ДП «Укрметртестстандарт» на предмет відповідності технічним вимогам технічної документації виробника, саме в режимі зважування у русі, що є порушенням п.п. 12, 13 Порядку № 879. При цьому Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08, не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Наданий графік роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю (далі - ППГВК) має істотні недоліки, що свідчить про незаконність роботи даного пункту у зазначений у графіку період.

Відповідачем подано відзив, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Зауважено, що оскільки ППГВК на 556 км а/д «М-14», Одеса-Новоазовськ, знаходився на автомобільній дорозі та був освітлений, експлуатація такого пункту не забороняється. Щодо вимірювання відстані зауважено, що остання вимірюється виключно у кілометрах, яка в даному випадку розраховувалась на підставі ТТН перевізника від 27.12.2017 року № 427. При цьому у вказаній ТТН наявна відомість про перевантаження. З технічних характеристик належного позивачу напівпричепа випливає, що він є трьохосним і відстані між осями не перевищують 2,5 м., що і передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Зауважено, що на усіх документах, які було складено під час рейдової перевірки, вірно зазначено один і той самий державний номер належного позивачу автомобіля, а саме АЕ 8982 АМ. Зауважено, що ваги, якими здійснювалось вимірювання, мають усі необхідні сертифікати та свідоцтва. Наголошено на тому, що оскільки розрахунок працівниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області було здійснено за весь маршрут, який перевізник мав намір проїхати відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, не було підстав для подальшого тимчасового затримання транспортного засобу згідно із ст. 265-2 КУпАП.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.12.2017 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, у пункті габаритно-вагового контролю на 556 км а/д «М-14», Одеса-Новоазовськ, проведено зважування транспортного засобу марки IVEKO, модель STRAUS, номерний знак АЕ 8982 AM з напівпричепом марки BODEX, модель K1S 3WA номерний знак АЕ 4380 ХМ, що належить ФГ «АГРОФІРМА «ВІКТОР» на праві власності, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Після проходження габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу, згідно з чеком зважування від 27.12.2017 № 008217, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області було встановлено, що навантаження на одиночну вісь перевищує нормативно-встановлені параметри, а саме: 12,05 т. замість встановлених 11 т; строєну вісь 26.6 т. і замість встановленої 22 т.: загальна маса 45,45 т. нормативно допустима маса 40 т.

На підставі вказаного, працівниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області були складені довідка від 27.12.2017 про результати здійснення габаритно - вагового контролю, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 090082 від 27.12.2017, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 018444 від 27.12.2017 та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів, яким визначено позивачу до сплати 384, 75 євро. Визнання протиправними та скасування вказаного розрахунку і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками судового розгляду справи не встановлено порушення відповідачем вимог чинного законодавства, натомість доводи позивача спростовані відповідачем.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі по тексту - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п.п. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п.п. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 8 Положення визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі по тексту - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином, Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті та її посадові особи уповноважені відповідно до Положення та Порядку № 879 здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно з ч. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні, параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Відповідно пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.12.2013 року № 1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 лютого 2014 року за № 215/24992, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю:

- здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422;

- видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

- складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Так, згідно п. 16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Згідно п. 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Таким чином, вказані норми законодавства зазначають, що габаритно-ваговий контроль є документальним і точним, а за результатами такого контролю водієві видається довідка.

Згідно п. 26 Порядку кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

У відповідності до п. 27 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух та не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті.

Згідно з п. 28 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

У відповідності до п. 31 Порядку при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктами 30 п.31.1. Порядку № 879 визначено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру, до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Вказаним Порядком затверджено ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень встановлено наступні ставки: до 5 відсотків включно - 0,05 євро, від 5 до 10 відсотків включно - 0,1 євро, від 10 до 20 відсотків включно 0,27 євро, понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 0,15 євро.

Як вбачається з матеріалів справи, у акті № 018444 вказано, що під час перевірки виявлено порушення: перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме нормативно допустима повна маса т/з 40 т., на одиночну вісь 11 т., на строєну вісь 22 т., а відповідно до вагового отвісу повна маса 45,45 т., одиночна вісь 12,05 т., строєна вісь 26,6 т., чим порушено вимоги ПКМУ № 1306 від 10.10.2001. Вказане перевищення допустимих вагових норм також підтверджується чеком зважування від 27.12.2017 року № 008217.

Так, відповідно до чеку зважування виявлено загальну масу у 45450 кг, крім того даним чеком встановлено перевищення вагових норм на одиночну вісь 12050 кг, вказаним же документом встановлено перевищення навантаження на строєну вісь (показники 9100 + 9050 + 8450 = 26600 кг) на 4,6 т. понад встановлене допустиме навантаження у 22 т. про що зазначено в оскаржуваному розрахунку.

На підставі вказаного Акту, працівниками Управління складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що є додатком до акту № 090082 від 27.12.2017 про порушення ТЗ встановлених обмежень габаритів, загальної маси та/або осьових навантажень.

Стосовно посилань заявника апеляційної скарги на невірне встановлення показань пройденої відстані у розмірі 215 км, крім того, в розрахунку не вказано одиницю вимірювання відстані, колегією суддів апеляційного суду останні не приймаються до уваги, оскільки відповідно до пунктів 30, 31-1 Порядку № 879, сума плати за проїзд визначається за формулою розрахунку: П = (Рзм + Рнв = Рг)хВ, де Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду; В- відстань перевезення, км.

Таким чином, одиницею виміру відставні є кілометр, що визначено на законодавчому рівні, тому зазначення одиниці виміру у розрахунку не вимагається.

Пунктом 31-1 Порядку № 879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

Так, відповідно до товарно-транспортної накладної № 427 від 27.12.217 року, перевізник мав намір проїхати відстань від с. Манвелівка до кінцевого пункту м. Бердянськ, яка проходила через ППГВК № 2, а саме через а/д М-14, Одеса-Новоазовськ, 556 км), яка у сумі становить 215 км. (а.с.52).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає правомірним врахування відповідачем відстані, яку перевізник мав намір проїхати при розрахунку плати за рух без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Стосовно посилань позивача про не визначення відстаней між осями колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у пункті 10 акта АР № 090082 від 27.12.217 вказано осьові навантаження нормативно допустимі 11,0 (одиночна вісь), 11,0 т. (одиночна вісь), 22,0 т. (строєна вісь), а також вказано фактичні виміри, 6,8т. (одиночна вісь), 12.05 т. (одиночна вісь), 9,1 т.+9,05т.+8.45 т. (строєна вісь), що у сумі складає 26,6 т. Крім того, із технічних характеристик вказаного напівпричепа також вбачається, що напівпричіп трьосний і відстані між осями не перевищує 2.5 м, що і передбачено ПКМУ № 1306 від 10 10.2001.

Відносно експлуатації пересувних пунктів у темну пору доби, про що зазначено заявником апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Пунктом 6 Порядку № 879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктом 8 Порядку № 879 передбачено, що у темну пору доби місце здійснення габаритно-вагового контролю повинне бути освітленим.

Пунктом 11 Порядку №879 встановлено, що місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Так, за повідомленням відповідача, до 31 грудня 2017 року у пункті габаритно-вагового контролю на 556 км а/д «М-14», Одеса-Новоазовськ, за інформацією ДП «Запорізький облавтодор» було наявне освітлення, а на випадок тимчасових перебоїв у електромережі, у пункті ГВК також наявний електрогенератор.

Доводи позивача, що в розрахунку зазначено інший державний номер автомобіля, з огляду на що не можливо дійти до беззаперечного висновку, що під час розрахунку відповідач використовував дані саме автомобіля позивача, колегією суддів апеляційного суду також не приймаються, адже фактично в оскаржуваному розрахунку вказано саме державний номер АЕ 8982 АМ, з урахуванням факту виправлення останнього, що можливо вважати технічною помилкою, при цьому усі інші документи, які були складені за результатами перевірки містять вірне зазначення номеру, а саме АЕ 8982 АМ.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 21.11.2007 року № UAМІ/1-2195-2007 та свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки від 10.11.2017 року № 34-00/5852, яке чинне до 10.11.2018 року, на підтвердження факту проведення вимірювань належними вагами.

Посилання заявника апеляційної скарги на не вчинення відповідачем інших дій, а саме - щодо затримання транспортного засобу та приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, шляхом часткового розвантаження, є помилковими, оскільки затримання транспортного засобу здійснюється працівниками поліції, що визначено в ст. 265-2 КУпАП, а приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб є саме правом водія, а не обов'язком уповноважених осіб відповідача у спонуканні здійснити власником транспортного засобу такі дії, у відповідності до п. 23 Порядку № 879.

Отже, з урахуванням зазначених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, здійснюючи розрахунок плати за проїзд, діяв на підставі та у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, тобто з дотриманням засад, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агрофірма Віктор" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 804/1058/18 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку у відповідності до приписів ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко