Справа № 490/6755/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 490/6755/15-а

провадження № К/9901/2689/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Берназюка Я. О., Гриціва М. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 490/6755/15-а

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва (у складі судді Гуденкої О. А.) від 29 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Лук'янчук О. В., Бітова А. І., Ступакової І. Г.,) від 21 листопада 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У липні 2015 року ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у виплаті компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за вислугу років; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за вислугу років згідно до чинного законодавства України з наданням відповідних розрахунків за періоди:

- з 07 серпня 2008 року по 30 листопада 2008 року - виплата пенсії за вислугу років (до 01 грудня 2008 року пенсія не нараховувалася, перше нарахування та виплата здійснена лише 02 грудня 2008 року);

- з 07 серпня 2008 року по 30 вересня 2009 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (надбавки за виконання особливо важливих завдань у обсязі 50 % від визначеного розміру у документах Міністерства оборони України - здійснена у жовтні 2009 року);

- з 01 квітня 2010 року по 30 квітня 2011 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (надбавки за вислугу років визначеного розміру у документах Міністерства оборони України при звільненні - здійснена у травні 2011 року);

- з 07 серпня 2008 року по 30 квітня 2015 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (надбавки за виконання особливо важливих завдань у повному обсязі від визначеного розміру у розрахункових документах Міністерства оборони України при звільненні - здійснена у травні 2015 року);

- з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (надбавки за кваліфікаційну категорію - здійснена у липні 2015 року);

- з 07 серпня 2008 року по 30 квітня 2015 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (починаючи з 07 серпня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виключило з розрахунків Міністерства оборони України усі додаткові види грошового забезпечення (щомісячну премію, надбавку за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, надбавку за класну кваліфікацію), доплата здійснена у травні 2015 року);

- з 07 серпня 2008 року по 31 серпня 2016 року - доплата різниці пенсії за вислугу років (включення до нарахування пенсії додаткових видів грошового забезпечення - щомісячну премію, надбавку за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, надбавку за класну кваліфікацію).

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області моральну шкоду у розмірі 2500 грн.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що починаючи з серпня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області маючи усі визначені фінансово-розрахункові документи, які були підготовлені та обчислені уповноваженими органами Міністерства оборони України, протиправно виключило певні складові грошового забезпечення та визначило розмір пенсії, який не відповідає вимогам законодавства. Незважаючи на безліч судових рішень, якими визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при призначенні та нарахуванні пенсії ОСОБА_2, продовження виплати заниженого розміру пенсії, відповідач протягом тривалого часу після набрання чинності судовими рішеннями ухилявся від проведення перерахунку пенсії і виплати недоплачених сум.

Позивач вважає, що відмова відповідача у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є протиправною, оскільки таке право передбачено Законом України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон N 2050-III).

3. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини щомісячних сум заборгованості пенсії за період з 07 серпня 2008 року по 30 квітня 2015 року включно у зв'язку з порушенням строків її виплати на різницю між розміром пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та розміром пенсії із врахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у повному розмірі 100 %, а також за період з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року включно у зв'язку з порушенням строків її виплати на різницю між розміром пенсії за вислугу років, та розміром пенсії із врахуванням надбавки за кваліфікаційну категорію у розмірі 8 % до моменту фактичної виплати такої компенсації; а також за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року включно у зв'язку з порушенням строків її виплати на різницю між розміром пенсії за вислугу років, та розміром пенсії із врахуванням додаткових видів грошового забезпечення - щомісячної премії, надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Встановлено судовий контроль за виконанням рішення та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання постанови суду у строк три місяці після набрання постановою законної сили.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, скасувати постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. До касаційної скарги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області додано клопотання про прискорення розгляду вказаної касаційної скарги.

5. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

6. 26 грудня 2017 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

7. Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

8. 12 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому позивач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

9. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 345 КАС України.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року справі № 1423/258/2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено. Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію, виходячи з розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань 100 % посадового окладу з урахуванням окладу з військовим званням та надбавки за вислугу років.

11. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на вказані судові рішення.

12. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2015 року визнано протиправною та такою, що порушує право ОСОБА_2 на пенсійне забезпечення, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з приводу невиконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року.

13. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2016 року роз'яснено постанову від 16 березня 2012 року справі № 1423/258/2011. Уточнено, що пенсія позивачеві повинна обраховуватися, виходячи з розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100 % посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також інших видів грошового забезпечення, що підлягають врахуванню під час призначення пенсії.

14. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2009 року, врахувавши грошову винагороду за кваліфікацію 1 класу в розмірі 8 % від посадового окладу.

15. Вказані судові рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області виконано в повному обсязі лише в травні 2015 року та вересні 2016 року відповідно, однак не виплачена компенсація в зв'язку з втратою частини доходів за минулий час.

16. Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у виплаті компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області своєчасно не виплачувало пенсію ОСОБА_2 в повному обсязі (нараховану з усіх належних до врахування видів грошового забезпечення, надбавок та доплат), дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів є неправомірними, та наявні всі законні підстави для здійснення такої виплати.

18. Такий висновок судів першої та апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що основною умовою для виплати позивачеві компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.

19. Водночас суд першої інстанції визнав необґрунтованими вимоги позивача щодо зобов'язання нарахувати та виплатити йому компенсацію за: період з 07 серпня 2008 року по 30 листопада 2008 року (доплата пенсії за вислугу років), оскільки перше нарахування здійснено після проведення першої перевірки та встановлення відповідності поданих до пенсійної справи документів; періоди з 01 квітня 2010 року по 30 квітня 2011 року (доплата різниці пенсії за вислугу років) та з 07 серпня 2008 року по 30 квітня 2015 року (доплата різниці пенсії за вислугу років без врахування додаткових видів грошового забезпечення), оскільки ці вимоги спростовуються наданим відповідачем розрахунком, з якого встановлено про їх врахування за вказані періоди.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що під доходом (у даному випадку пенсійною виплатою), несвоєчасна виплата якого тягне за собою відповідну компенсацію, слід розуміти саме нараховану але невиплачену його суму.

21. Скаржник вказує, що виплата нарахованих сум пенсії на виконання судових рішень ОСОБА_2 здійснювалась після набрання рішенням суду законної сили без затримки виплати нарахованих сум та у встановленому законодавством порядку.

22. Також скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано, що вимоги позивача повинні були розглядатися виключно в межах шестимісячного строку з моменту звернення до адміністративного суду.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

24. Згідно із ч. 2 ст. 55 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби (далі - Закон № 2262-XII), та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

25 Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

26. Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

27. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

28. Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

29. У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

30. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

31. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

32. Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

33. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону № 2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

34. Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1 - 3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

35. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

36. Оскільки постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, якими було вирішено спір стосовно призначення та перерахунку пенсії позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області виконано в повному обсязі лише в травні 2015 року та вересні 2016 року відповідно, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за вислугу років.

37. Водночас правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що доводи відповідача про те, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, є безпідставними, оскільки як встановлено із матеріалів справи перерахунок пенсії на виконання рішення суду відповідач здійснив у травні 2015 року, а з відповідним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 10 липня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

38. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

39. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

41. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року у справі № 490/6755/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді Я. О. Берназюк

М. І. Гриців