Справа № 818/330/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/330/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду,м. Суми, від 02.04.2018, суддя С.М. Глазько, , повний текст складено 02.04.18 по справі № 818/330/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1.) звернулась з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просить зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області. Проте, листами від 26.07.2017 та 26.09.2017 відповідач відмовив у затвердженні вказаного проекту з підстав, які не передбачені законодавством. Позивачка вважає таку відмову необґрунтованою та протиправною.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2018р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити дії задоволено. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою, в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті даного рішення дійшов висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, а також судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Посилається на те, що встановлення законності передачі земель з Міністерства оборони до земель запасу Лебединської міської ради неможливе за відсутності відповідної технічної документації із землеустрою, тому договір оренди між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб" укладено з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням вимог екологічного законодавства, оскільки за даними науково - консультаційного висновку, складеного Навчально-науковим інститутом права Науково-консультаційного центру правових досліджень Сумського державного університету від 2016 року, на колишній території аеродрому міста Лебедин в результаті експлуатації відбулося масштабне забруднення нафтопродуктами (авіаційним гасом) ґрунтових вод. Враховуючи вищевикладене, для передачі у власність даних земель необхідне очищення території аеродрому від забруднення нафтопродуктами. Окрім того апелянт зазначає, що зобов'язання затвердити проект землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Також представником позивача до суду надано додаткові документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 06.08.2015 № 18-1238/32-15-СГ, ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

На підставі цього наказу був розроблений один, спільний проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 15 особам. У пункті 2 наказу зазначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства.

Висновком Управління Держземагентства у Лебединському районі Сумської області від 16.08.2015 № 179, з урахуванням листа від 22.08.2017 № 461/106-17, проект землеустрою був погоджений у повній відповідності до вимог ч. 8 ст. 118, ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що відповідними актами, які є складовими проекту землеустрою, було проведено погодження (встановлення) меж земельних ділянок, що відводяться у власність, у тому числі ОСОБА_1 та здійснено погодження, зокрема із Лебединської міською радою, на території якої розташована ця земельна ділянка.

Проте, ГУ Держгеокадастру у Сумській області листами від 26.07.2017 № Р--9206-3967/6-17 та від 26.09.2017 № Н--12418-5187/6-17 спочатку з одних, а потім вже з інших, не встановлених законом підстав, відмовило в затвердженні проекту землеустрою позивачу та іншим особам, які зазначені у проекті землеустрою.

У листі від 26.07.2017 № Р--9206-3967/6-17 зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області розглянуті заяви 15 громадян про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області. При розгляді вказаного проекту були встановлені розбіжності в загальній площі земельних ділянок та необхідно уточнити термін дії Висновку про погодження проекту землеустрою № 179 від 16.08.2015, відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки, поданий проект передбачено затвердити повністю і матеріали, що знаходяться в ньому розроблені на групу громадян, при виявленні помилок у такому проекті його затвердження можливе лише при умові, якщо проект землеустрою буде приведено до вимог діючого земельного законодавства.

Відповідно до листа-відповіді від 26.09.2017 № Н--12418-5187/6-17 ГУ Держгеокадастру у Сумській області повідомлено, що при розгляді проекту землеустрою встановлено, що землі які запроектовані до відведення, за інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру у Лебединському районі Сумської області від 09.02.2017 № 22-28-99.0-114/2-17 відповідно форми 6 - ЗЕМ обліковуються у графі "сільськогосподарські угіддя" та до 20.06.2016 перебували в користуванні СТОВ "Хлібороб" на умовах оренди згідно договору оренди землі укладеного між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб". Договір укладено на підставі рішення 2 сесії 1 пленарного засідання 6 скликання від 21.12.2010, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Лебедин про що, у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.06.2011 за № 00011.

Крім того, у даному листі зазначено, що встановлення законності передачі земель з міністерства оборони до земель запасу Лебединської міської ради неможливе за відсутності відповідної технічної документації із землеустрою, тому договір оренди укладений між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб" укладено з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням вимог екологічного законодавства, оскільки за даними науково - консультаційного висновку, складеного Навчально-науковим інститутом права Науково-консультаційного центру правових досліджень Сумського державного університету від 2016 року на колишній території аеродрому міста Лебедин в результаті експлуатації відбулося масштабне забруднення нафтопродуктами (авіаційним гасом) ґрунтових вод. Враховуючи вищевикладене, для передачі у власність даних земель необхідне очищення території аеродрому від забруднення нафтопродуктами.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст. 123 ЗК України, зокрема частиною другою передбаченою, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як передбачено абз. 1 ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Згідно до ч. 4 ст. 123 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В силу ч. 4 ст. 186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в ч. ч. 1-3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 ЗК України).

Частиною шостою статті 186-1 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Положеннями ч. 7 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що органам, зазначеним у ч. ч. 1-3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Так, відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою.

З матеріалів справи встановлено, що для прийняття відповідачем рішення про затвердження проекту землеустрою, позивачем було виконано всі умови, а саме проект землеустрою розроблений та погоджений у встановленому законом порядку згідно ч. 8 ст. 118, ч. 1, 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що вищезазначений проект землеустрою належним чином погоджено в порядку, ч. 8 ст. 118, ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України, а саме висновком Управління Держземагентства у Лебединському районі Сумської області від 16.08.2015 № 179.

Згідно з ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

З вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Однак, листами від 26.07.2017 № Р--9206-3967/6-17 та від 26.09.2017 № Н--12418-5187/6-17, ГУ Держгеокадастру у Сумській області відмовляючи позивачу у затвердженні вищевказаного проекту землеустрою, взагалі не посилалось на те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав до суду договір, на який посилається в апеляційній скарзі, між ТОВ "РЕСУРС ВИДОБУВАННЯ" та Лебединською міською радою, на який посилається у листі від 26.09.2017 Н--12418-5187/6-17.

Також колегія суддів зазначає, що жодних документів, які б підтверджувати те, що колишні території аеродрому міста Лебедин забрудненні нафтопродуктами, до суду не надано, відсутні вони й в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту договору, який викладений у зазначеному листі, вказаний договір не може бути підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише непогодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що листами від 26.07.2017 № Р-9206-3967/6-17 та від 26.09.2017 № Н-12418-5187/6-17, відповідач, відмовляючи позивачу у затвердженні вищевказаного проекту землеустрою, не посилався на те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Окрім того, відповідачем не заперечується відповідність проекту землеустрою вищевказаним нормативно - правовим актам, а також не надано документи (висновок) про забруднення вказаної території.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області діяло не на підставі, поза межами та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Враховуючи ст. 19 Конституції України та ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, а також погодження проекту землеустрою у відповідності до вимог ч. 8 ст. 118, ч. 1, 6 ст. 186-1 вказаного Кодексу, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повинне було у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою прийняти рішення про затвердження проекту.

Стаття 118 Земельного кодексу України не передбачає відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою, у разі надходження до нього погодженого проекту.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою Головне управління Держгеокадастру у Сумській області діяло не на підставі, поза межами та не у спосіб, визначений чинним законодавством, тому доводи відповідача щодо правомірності прийнятого рішення є помилковими.

Посилання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на те, що затвердження проекту землеустрою є його дискреційними повноваженнями, як на підставу відмови в задоволенні позову, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Стаття 118 Земельного кодексу України передбачає виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області відмовляє позивачу в затвердженні проекту землеустрою з підстав, які не передбачені вказаною нормою Земельного кодексу.

В даному випадку у відповідача є обов'язок затвердженні проекту землеустрою чи відмовити у затвердженні проекту землеустрою, але на законних підставах, тобто дискреція відсутня.

Тому, у суду є всі законні підстави зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердженні проекту землеустрою в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Такий висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, згідно якого суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім іншого, варто відмітити, що Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на необхідності ефективного способу захисту порушених прав в разі зловживання владними суб'єктами своїми дискреційними повноваженнями та зазначає, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002, рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011).

Оскільки процес надання позивачу формальної відмови в затвердженні проекту землеустрою може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області, і це зобов'язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення щодо відмови позивачу в затвердженні проект землеустрою.

Оскільки у ході судового розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, колегія суддів вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії зокрема, зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідача затвердити проект землеустрою в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 по справі № 818/330/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 23.07.2018.