Справа № 805/4709/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 р. Справа№805/4709/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1, звернулась до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із позовною заявою, відповідно до тексту якої, просить суд:

- визнати протиправними дії Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь період починаючи з моменту їх припинення за місцем її реєстрації.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.02.2018 року звернулась із заявою про запит пенсійної справи у звязку із зміною місця проживання, у травні відповідачем пенсійну справу взято на облік , проте пенсійні виплати відновлені не були, у звязку із тим, що їй надано статус внутрішньо переміщеної особи та просять надати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу. З діями відповідача позивач не згодна, оскільки є мешканкою м. Торецька з 14.02.2018 року, тобто території яка підконтрольна Україні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Управління наполягає на тому, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Виплату пенсії припинено з 01 квітня 2017 року, отже ОСОБА_1 про припинення виплати пенсії знала ще в квітні 2017 року, але за захистом своїх прав звернулася до суду лише у червні 2018 року (через 1 рік 2 місяці).

Позивач з 01.11.2014 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, як внутрішньо переміщена особа, виплату пенсії припинено з 01.04.2017 року, саме управлінням Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області.

Протоколом №42 від 16.03.2018 року позивача взято на облік Торецького обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, як внутрішньо переміщену особу на підставі електронної пенсійної справи та письмової заяви від 14.02.2018 року.

14.02.2018 року позивач зареєструвала місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте відповідачем не відновлено пенсійні виплати у звязку із відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи.

Управління в своїй діяльності керується нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 року № 136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». Зазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Законом України від 20.10.2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено поняття внутрішньо переміщеною особою, якою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка, перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Таким чином, відповідач зазначив, що особа яка зареєструвала місце проживання на території підконтрольній українській владі, після початку антитерористичній операції, а саме з 07.04.2014 року вважається внутрішньо переміщеною особою, отже виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку та підтверджується довідкою, виданою згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ №509 від 01 жовтня 2014 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

З відомостей, що містяться в паспорті громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання останньої на даний час зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.02.2018 року.

Згідно ст.47 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

14.02.2018 року позивач зареєструвавши своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.02.2018 року звернулась до відповідача із заявою про виплату пенсії та запит пенсійної справи. Протоколом №42 від 16.03.2018 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу на підставі електронної пенсійної справи та письмової заяви від 14.02.2018 року, проте нарахування та виплату пенсії не розпочато.

Наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено, що Донецька область з 07.10.2014 року є районом проведення антитерористичної операції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Факт зупинення нарахування пенсії позивачу відповідачем не заперечується, відповідного рішення щодо зупинення пенсійних виплат управлінням не приймалось.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, але жодна з яких управлінням (відповідачем у даній справі) не застосована та не доведена.

Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

В порушення вищезазначених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд, також, звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або за загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

На виконання вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, позивач зареєструвала своє постійне місце проживання в: м., м. Торецьку, вул. Білоруська 31/4, в результаті чого має право на отримання пенсії на загальних підставах.

Враховуючи зазначене вище, відповідач неправомірно не виплачує позивачу пенсію, посилаючись на нормативно-правові акти, що регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки слід враховувати, що набуття такого статусу та відповідних пільг є правом особи, а не її обов'язком і здійснення нею офіційної реєстрації за відповідною адресою на мирній території України в загальному порядку в жодному разі не може бути підставою для обмеження її права на пенсійне забезпечення за такою адресою.

Таким чином, суд вважає, що після державної реєстрації свого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на загальних підставах, що підтверджується паспортом громадянина України, позивач набув право на отримання пенсії за таким місцем проживання відповідно до ст.ст.46, 47 Закону №1058-IV.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку про визнання протиправними дій відповідача, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б підтверджували правомірність оскаржуваних дій та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню.

Позивачу судом було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі. За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь держави підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 704,80 грн. (на день подачі позовної заяви) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України ''Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", Постановою Кабінету Міністрів «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року№136, ст.ст.2-15,35,72,77,90,139,161,168, 245, 246, 257 371,372, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Білоруська, 31/4, ІНН НОМЕР_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, вул. Дружби, 22, м. Торецьк, Донецька область, код ЄДПОУ 42170475) про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь період починаючи з моменту їх припинення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, вул. Дружби, 22, м. Торецьк, Донецька область, код ЄДПОУ 42170475)на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 18 липня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.