Справа № 826/16276/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2018 року № 826/16276/17

Окружний адміністративний суду міста Києва у складі: головуючої судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Укртрансгаз») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Т.І. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.11.2017 у виконавчому провадженні №54997850.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укртрансгаз» зазначає про те, що державним виконавцем винесена постанова про стягнення з позивача коштів на витрати виконавчого провадження №54997850, однак, за твердженням останнього, в оскаржуваній постанові не наведено розміру та видів витрат виконавчого провадження. Окрім того, відповідачем порушено строки надсилання оскаржуваної постанови.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, явку своїх представників не забезпечив, причин неприбуття суду не повідомив. Крім того, визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заяву про визнання позову також суду не надіслав.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ураховуючи клопотання представника позивача та неявку представника відповідача, 14 червня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №54997850 з примусового виконання постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу від 27.02.2017 №АА 0010579 щодо стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки штрафу в сумі 1700,00 грн.

Виконавче провадження відкрито постановою заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Т.І. від 25.10.2017.

Позивач зазначає, що 23.11.2017 ним отримано постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.11.2107 у виконавчому провадженні №54997850.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, вважаючи її незаконною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

В контексті положень п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5 слід зазначити, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Проте, всупереч зазначеній вище нормі, державним виконавцем в оскаржуваній постанові не зазначено розміру та видів витрат виконавчого провадження.

Також, як убачається з матеріалів справи, державний виконавець передчасно прийняв постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.11.2017, оскільки така постанова виноситься на стадії закінчення виконавчого провадження, однак виконавче провадження № 54997850 не могло бути закінченим станом на 20.11.2017, так як штраф був сплачений позивачем 27.11.2017 року, вказане підтверджується копією платіжного доручення № 14686 від 27.11.2017.

Крім зазначеного вище, слід також звернути увагу на те, що 29.11.2017 ПАТ «Укртрансгаз» звернулось із заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про надання розрахунку, проте відповіді отримано не було.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови, що є підставою для скасування такої постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Т.І. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.11.2017 у виконавчому провадженні №54997850.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 2 статті 76 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, що дає підстави суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задовольнити.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно зі статтею 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72 - 77, 139, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Т.І. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.11.2017 у виконавчому провадженні №54997850.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 (одна тисяча шістсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко