Справа № 2а-3391/10/1970
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

Київ

справа №2а-3391/10/1970

адміністративне провадження №К/9901/6187/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Берназюка Я. О., Гриціва М. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 2а-3391/10/1970

за адміністративним позовом Приватного підприємства «Екер» до Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, Обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Едем Сто», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: управління Держкомзему в Тернопільському районі Тернопільської області, територіальна регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про скасування та визнання нечинними розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та спонукання до вчинення дій Тернопільської районної державної адміністрації,

за касаційною скаргою ОСОБА_8 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2010 року (у складі судді Осташа А. В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року (у складі колегії суддів: Довга О. І., Костів М. В., Кузьмич С. М.), установив:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У жовтні 2010 року Приватне підприємство «Екер» (далі - ПП «Екер») звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської районної державної адміністрації, Обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Едем Сто» (далі - ОК «СТ «Едем Сто»), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: управління Держкомзему в Тернопільському районі Тернопільської області, територіальна регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якому просило суд:

- скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 03 вересня 2007 року № 786;

- визнати нечинними розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 12 червня 2008 року № 531 з моменту його прийняття;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки:

серія НОМЕР_1 кадастровий НОМЕР_2;

серія НОМЕР_3 кадастровий НОМЕР_11;

серія НОМЕР_4 кадастровий НОМЕР_12;

серія НОМЕР_5 кадастровий НОМЕР_13;

серія НОМЕР_6 кадастровий НОМЕР_14

серія НОМЕР_7 кадастровий НОМЕР_15;

серія НОМЕР_8 кадастровий НОМЕР_16;

серія НОМЕР_9 кадастровий НОМЕР_17;

серія НОМЕР_10 кадастровий НОМЕР_18;

- зобов'язати Тернопільську районну державну адміністрацію, управління Держкомзему в Тернопільському районі Тернопільської області, територіальну регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного :кадастру» вчинити необхідні дії для оформлення ПП «Екер» правовстановлюючих документів на земельну ділянку 0,9 га на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за межами населеного пункту.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 03 вересня 2007 року порушуючи вимоги чинного законодавства України головою Тернопільської районної державної адміністрації видано розпорядження за № 786. Про зазначене розпорядження позивачу стало відомо 05 серпня 2010 року, відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 0,9 га на території Великогаївської сільської ради за межами населеного пункту вилучено з користування Спільного малого підприємства «ТТК» (далі - СМП «ТТК»), правонаступником якого є ПП «Екер» та надано дозвіл ОК «СТ «Едем Сто» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення обслуговуючого кооперативу на території Великогаївської сільської ради.

3. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2010 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково:

- скасовано розпорядження голови Тернопільської райдержадміністрації від 03 вересня 2007 року № 786;

- визнано нечинним розпорядження голови Тернопільської райдержадміністрації від 12 червня 2008 року № 531 з моменту його прийняття;

- скасовано державні акти на право власності на земельні ділянки:

серія НОМЕР_1 кадастровий НОМЕР_2;

серія НОМЕР_3 кадастровий НОМЕР_11;

серія НОМЕР_4 кадастровий НОМЕР_12;

серія НОМЕР_5 кадастровий НОМЕР_13

серія НОМЕР_6 кадастровий НОМЕР_14;

серія НОМЕР_7 кадастровий НОМЕР_15;

серія НОМЕР_8 кадастровий НОМЕР_16;

серія НОМЕР_9 кадастровий НОМЕР_17;

серія НОМЕР_10 кадастровий НОМЕР_18;

- зобов'язано Тернопільську районну державну адміністрацію вчинити необхідні дії для оформлення приватним підприємством «Екер» правовстановлюючих документів на земельну ділянку 0,9 га на території Великогаївської сільської ради за межами населеного пункту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями ОСОБА_8 у вересні 2015 року звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. Просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і залишити позовну заяву без розгляду, як таку, що подана з порушенням строків звернення до адміністративного суду.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_8 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам абз. 1 ч. 4 ст. 214 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

6. 02 жовтня 2015 року ОСОБА_8 усунув недоліки касаційної скарги.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2015 року у зазначеній справі було відкрито провадження.

8. У запереченнях на касаційну скаргу, якы надійшли до Вищого адміністративного суду України 04 грудня 2015 року, позивач заперечує проти доводів скаржника з підстав, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанції, приймаючи своє рішення.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 19 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_8 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року було прийнято до провадження справу № 2а-3391/10/1970, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду і призначено касаційний розгляд в порядку письмового провадження на 18 липня 2018 року.

12. Станом на 18 липня 2018 року заперечення на відзив до Верховного Суду не надходили.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій установлено, що:

- ПП «Екер» виступає правонаступником усіх прав та обов'язків СМП «ТТК», яке на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_19 виданого 14 листопада 1994 року Тернопільською районною радою народних депутатів, мало у користуванні земельну ділянку площею 0,9 га на території Великогаївської сільської ради за межами населеного пункту;

- згідно договору купівлі - продажу статутного капіталу та корпоративних прав від 10 травня 2007 року СМП «ТТК» було продано та передано у власність статутний капітал ПП «Екер» та корпоративні права ПП «Екер». Одночасно, покупцям була передана вся документація, в тому числі й оригінал державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_19;

- 03 вересня 2007 року головою Тернопільської районної державної адміністрації видано розпорядження за № 786, відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 0,9 га на території Великогаївської сільської ради за межами населеного пункту вилучено з користування СМП «ТТК», правонаступником якого є ПП «Екер» та надано дозвіл ОК «СТ «Едем Сто» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення обслуговуючого кооперативу на території Великогаївської сільської ради. Підставою для винесення такого розпорядження та вилучення вказаної вище земельної ділянки стало клопотання засновників ПП «Екер».;

- розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації № 531 від 12 червня 2008 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення ОК «СТ «Едем Сто», це в свою чергу послужило підставою для видачі ОК «СТ «Едем Сто» та 8-ми членам даного кооперативу державних актів на право власності на земельні ділянки.

14. Не погоджуючись з діями Тернопільської районної державної адміністрації, ПП «Екер» звернулося до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходили з того, що спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються: Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Закон України «Про місцеві державні адміністрації».

16. Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону, тільки в окремих випадках визначених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, а в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили факт делегування цивільної дієздатності юридичної особи ПП «Екер» її засновникам. У даному випадку керівнику ПП «Екер». Однак такої заяви від даної юридичної особи на адресу Тернопільської районної державної адміністрації не надходило (а. с. 38).

18. Статтею 141 ЗК України, наведені підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Зазначений у даній статті перелік є вичерпним, тобто інші юридичні факти, які не перераховані даною правовою нормою, не можуть розглядатися як правомірні при вирішенні питання про припинення права користування земельною ділянкою.

19. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

20. Відповідно до п. 3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, у разі виникнення обставин припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право втрачає свою дію, та виходячи зі змісту вказаного вище пункту Інструкції, підлягає поверненню до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документу. Однак, жодних рішень щодо повернення державного акту відповідно до вимог вказаної Інструкції ПП «Екер» не направлялось.

21. Статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова в межах своїх компетенції видає розпорядження.

22. Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що спірні розпорядження порушують вимоги ст. 5 ЗК України, якою визначено основні принципи земельного законодавства, одним з яких є забезпечення гарантій на землю та ст. 116 ЗК України, згідно з положеннями якої, надання у власність земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим кодексом.

23. Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими ст. 152 ЗК України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Згідно даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

24. З врахуванням викладеного, та обираючи спосіб захисту порушеного права позивача на підставі ст. 162 КАС України, суд першої інстанції прийшов до переконання про захист прав ПП «Екер» шляхом скасування розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 03 вересня 2007 року № 786 та визнання нечинним розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 12 червня 2008 року № 531 з моменту його прийняття.

25. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування посвідчується державними актами встановленої форми. Відповідний акт видається на підставі та на виконання правових актів (рішень) уповноважених на це органів про надання земельних ділянок у власність або у постійне користування .

26. В зв'язку з тим, що головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято незаконні розпорядження про безпідставне вилучення спірної земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивача, суди попередніх інстанцій встановив, що відбулось незаконне набуття права власності фізичними та юридичною особою на земельні ділянки, які посвідчені державними актами на право власності на земельні ділянки.

27. Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що з огляду на зміст ст. 141, 142 ЗК України та зміст оскаржуваних розпоряджень № 786 від 03 вересня 2007 року та виданого на його підставі розпорядження № 531 від 12 червня 2008 року, голова Тернопільської районної державної адміністрації безпідставно використав свої владні повноваження та вилучив земельну ділянку площею 0,9 га на території Великогаївської сільської ради за межами населеного пункту і фактично позбавив позивача права землекористування.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

28. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій у зазначених судових рішеннях допущено порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

Скаржник вважає, що розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації є «ненормативними актами органу державної влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Тому скасування таких актів не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства».

Також скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції грубо порушено норми Кодексу адміністративного судочинства, зокрема ст. 99, 100 КАС України.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

30. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

31. За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

32. Стаття 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

33. Пункт 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій, справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

34. За правилами ч. 1 ст. 17 КАС України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час вирішення цієї справи).

35. Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

36. Наведене узгоджується й з положеннями ст. 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

37. Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

38. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

39. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

40. Спір у справі, що розглядається, стосується права власності юридичної та фізичних осіб на земельні ділянки, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки.

41. Тобто оскаржувані розпорядження суб'єкта владних повноважень вичерпали свою дію у зв'язку з їх реалізацією. Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права власності на спірні земельні ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

42. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

43. Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад, помилково дійшли висновку про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

44. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13.

45. З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір є приватно-правовим і не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

46. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, що виникають із земельних відносин.

47. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст. 238, 240 цього Кодексу.

48. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

49. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

50. Судові витрати, сплачені особою, яка подала касаційну скаргу (судовий збір 51 грн 16 коп. відповідно до квитанції № 3 від 31 серпня 2015 року), відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст. 242, 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року у адміністративній справі № 2а-3391/10/1970 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити про право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя М. І. Гриців