Справа № 826/26481/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2018 року № 826/26481/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого Бояринцевої М.А., суддів: Аверкової В.В., Шевченко Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національна поліція України

про визнання протиправним та скасування наказу № 2365 о/с від 06.11.2015, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати положення наказу Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 2365 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів);

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ та видати наказ про переведення її з 15 червня 2017 року до Національної поліції України;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 6 листопада 2015 року по 15 червня 2017 року.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Кодекс законів про працю України, закони України «Про Національну поліцію», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та зазначає про протиправність дій відповідача щодо звільнення її зі служби в органах внутрішніх справ України, оскільки на момент винесення оскаржуваного наказу вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Представник відповідача заперечила по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» та зазначила, що працівник міліції в період з 7 серпня 2015 року по 6 листопада 2015 року, виявивши бажання проходити подальшу службу в поліції повинен був подати відповідний рапорт керівникові, який наділений повноваженнями щодо прийняття на службу в ОВС та звільнення з неї, проте позивачем рапорт у встановленому порядку не подано, а тому Міністерством внутрішніх справ України правомірно видано наказ від 6 листопада 2015 року № 2365 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Представник третьої особи надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких третя особа посилається на Закон України «Про Національну поліцію» та зазначає про відсутність підстав для переведення позивача на службу в поліції з 15 червня 2017 року, оскільки з 7 листопада 2015 року припинив свою дію спеціальний порядок прийняття працівників міліції на службу до поліції.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 2365 о/с дск «По особовому складу Департаменту оперативно-технічних заходів» згідно з підпунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 6 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 (М-001982), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 3-го відділу 3-го управління, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 11 років 8 місяців 13 днів.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулювався Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII (який був чинний на час звільнення позивача) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114).

Відповідно до вимог пункту 64 «г» Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

7 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VIІI).

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що будь-якого додаткового обов'язку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця МВС України не передбачено.

Згідно з пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

За змістом пункту 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Разом з тим, враховуючи, що Закон України «Про Національну поліцію» не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, то в даному випадку до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми Кодексу законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 826/26336/15, від 16 травня 2018 року у справі № П/811/193/16.

Відповідно до частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у ч.3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, Міністерством внутрішніх справ України обов'язку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 виконано не було, тобто позивачу при звільненні не було запропоновано іншу посаду.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем порушені права позивача в частині звільнення її зі служби в органах внутрішніх справ в зв'язку з чим, оскаржуваний наказ Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 2365 о/с дск в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів) є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ та видати наказ про переведення її з 15 червня 2017 року до Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Пунктом 24 Положення № 114 передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно і частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року (ЄДРСР № 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів особової справи № М-001982, наказом Національної поліції України від 15.06.2017 № 430 о/с дск ОСОБА_1 прийнято на службу в поліції на посаду старшого оперуповноваженого з ОВС 3-го відділу 1-го управління Департаменту оперативно-технічних заходів.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивача з 15.06.2017 прийнято на службу до органів поліції шляхом видання наказу про її призначення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ з 6 листопада 2015 року по 15 червня 2017 року та зобов'язання відповідача видати наказ про переведення ОСОБА_1 з 15 червня 2017 року до Національної поліції України.

Суд також зазначає про необгрунтованість позовних в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 6 листопада 2015 року по 15 червня 2017 року, виходячи з наступного.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент звільнення позивача, ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про відпустки" після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з частиною першою статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи, що позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і грошове забезпечення їй за цей час не нараховувалось та не виплачувалось, суд зазначає, що у даному випадку відсутні втрати, які необхідно компенсувати позивачеві під час дії наказу про її звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09.09.2016 у справі № К/800/30232/16 та від 20.09.2017 у справі №К/800/12957/16.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 2365 о/с дск в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

3 В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий М.А. Бояринцева

Судді В.В. Аверкова

Н.М. Шевченко