Справа № 803/328/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/2940/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису № 2844, вчиненого 23 грудня 2010 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяною Олексіївною, таким, що не підлягає виконанню, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення - не вказано ,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 26.03.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати виконавчий напис № 2844, вчинений 23.12.2010 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., таким, що не підлягає виконанню та зобов'язати Другий відділ державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області закінчити виконавче провадження № 35425858, а виконавчий документ направити органу, який його видав.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_2 не оскаржувала виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру, а тому він як виконавчий документ підлягає примусовому виконанню. Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник зобов'язаний надати докази добровільного виконання. ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як кредитор за зобов'язанням та стягувач у виконавчому провадженні заперечує сплату ОСОБА_2 в повному розмірі сум боргу за кредитом, а також зазначає, що ним проводяться дії щодо звірки сплаченої боржником суми заборгованості. Також суд зазначив, що згідно з ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» із стягнутих з боржника сум забезпечується сплата авансових платежів та витрат виконавчого провадження. Однак з матеріалів дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження не вбачається, в якій сумі вони були стягнуті (постанови відсутні), хоча із слів державного виконавця відповідні постанови виносилися. Таким чином, частина сум повинна зараховуватися на вказані витрати, а відтак на даний час достовірно неможливо визначити чи в повному об'ємі сплачена заявником заборгованість, а також не було проведено взаємозвірку сплати заборгованості із стягувачем, що не дає можливості з'ясувати чи сплачений борг в повному об'ємі. Враховуючи, що стягувачем заперечується сплата боргу в повному обсязі в межах виконавчого провадження, сплата сум боргу в повному об'ємі достовірно не встановлена, всі виконавчі дії не проведені і в межах розгляду даної заяви не можливо встановити зазначені обставини, на думку суду, на той час були відсутні підстави для визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання. Крім того, суд зазначив, що виконавчий напис вчинявся нотаріусом в межах кредитного договору та договору іпотеки, в рамках яких було звернуто стягнення на квартиру в межах існуючої суми заборгованості. Після вчинення виконавчого напису між стягувачем та боржником було укладено додаткову угоду щодо погашення заборгованості, в зв'язку з чим, на думку суду, питання погашення заборгованості повинно бути врегульовано і з врахуванням зазначених обставин і з дотриманням вимог Законів України «Про заставу», «Про іпотеку» та Цивільного Кодексу України, тому вирішення зазначених питань виходить поза межі предмету даної справи. За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити. Також суд відмовив у задоволенні вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця закінчити виконавче провадження, а виконавчий документ направити органу, який його видав, мотивуючи тим, що при розгляді даної заяви констатовано відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і, крім того, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» здійснення будь-яких дій та прийняття певних рішень в межах виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями державного виконавця, а тому суд не вправі своїми рішеннями втручатися в їх здійснення.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила заявник, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою заяву задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що заборгованість за кредитним договором сплачена заявником, тому виникли обставини, які свідчать про те, що виконавчий напис № 2844, вчинений 23.12.2010 приватним нотаріусом Ариванюк Т. О., не підлягає виконанню повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та письмові пояснення на відзив, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встанови суд, 22.04.2008 між ВАТ «КБ «Хрещатик» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик») та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір № 118/32.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. 22.04.2008 за № 2331, на підставі якого в іпотеку ВАТ «КБ «Хрещатик» передано нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 38,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

12.11.2010 року ПАТ «КБ «Хрещатик» надіслало ОСОБА_2 вимогу за № 1154 про усунення порушень, а саме про сплату всієї суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором в розмірі 242629,51 грн.

Також у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору та невиконанням вказаної вимоги приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. 23.12.2010 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2844, яким звернуто стягнення на зазначену вище квартиру, яка належить заявнику на праві приватної власності.

12.04.2011 року державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрив виконавче провадження № 25832104 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису.

Постановою заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 26.10.2012 року зазначений виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса) був повернутий стягувачу в зв'язку з тим, що не відбулися повторні прилюдні торги з реалізації зазначеної вище квартири, а також було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

28.11.2012 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрив виконавче провадження № 35425858 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису № 2844.

Водночас, відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.11.2017 року № 2017/8-Ю, укладеного з ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ПАТ «КБ «Хрещатик» відступило свої права та вимоги до ОСОБА_2 за зобов'язаннями за кредитним договором від 22.04.2008 року № 118/32 та договором іпотеки від 22.04.2008 року № 2331.

Також ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року було замінено стягувача у вказаному виконавчому провадженні ПАТ «КБ «Хрещатик» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Таким чином, на день звернення ОСОБА_2 до суду з даною заявою на виконанні Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (який є правонаступником Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції) перебувало виконавче провадження № 35425858 з примусового виконання виконавчого напису № 2844, вчиненого 23.12.2010 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., стягувачем в якому було ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а боржником заявник у справі ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 87, 90 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час відкриття зазначеного вище виконавчого провадження) та п. 3 ч. 1 ст. 3 чинного на даний час Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 цього Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника, серед іншого, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як зазначено вище, згідно із спірним виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Ариванюк Т.О. 23.12.2010 року і зареєстрованим у реєстрі за № 2844, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 38,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно) було здійснене в зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) заявником свого обов'язку за кредитним договором щодо погашення суми кредиту.

В свою чергу заявник стверджувала, що протягом 2008-2018 років вона здійснювала платежі на погашення суми кредиту (основного платежу, процентів, штрафних санкцій), а також витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій і сплатила в повному обсязі суму заборгованості, що підтверджується копіями відповідних квитанцій про сплату та виписками банку, а тому, на думку заявника, її обов'язок як боржника відсутній в зв'язку з його повним виконанням, отже, спірний виконавчий напис нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стягувачем заперечується сплата боргу в повному обсязі в межах виконавчого провадження, сплата сум боргу в повному об'ємі достовірно не встановлена, всі виконавчі дії не проведені і в межах розгляду даної заяви не можливо встановити зазначені обставини.

Колегія суддів вважає зазначені мотиви та висновки суду формальними, необґрунтованими і такими, що суперечать завданням та принципам адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 4 статті 9 цього Кодексу передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Враховуючи зміст наведених норм, колегія суддів зазначає, що суд не може відмовляти у задоволенні позову чи заяви особи з тих підстав, що він не встановив чи не може встановити певних обставин. При цьому, колегія суддів наголошує, що в даній справі суд першої інстанції лише констатував певні обставини (заперечення стягувачем повного погашення боргу, відсутність взаємозвірки між стягувачем та боржником, відсутність в органу державної виконавчої служби точної інформації щодо сплачених боржником сум за їх призначенням тощо), однак не вжив жодних заходів для їх належного встановлення, зокрема, не витребував відповідної інформації (розрахунків, довідок, інших документів) у стягувача ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ПАТ «КБ «Хрещатик» та Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

В свою чергу ОСОБА_2 надала обґрунтовані пояснення щодо сплати нею заборгованості перед ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в повному обсязі та додала на їх підтвердження письмові докази, а саме копії відповідних квитанцій про сплату у 2008-2018 роках суми кредиту, відсотків за кредитом, пені та інших пов'язаних з цим платежів, на загальну суму 245327,78 грн.

А як вбачається із спірного виконавчого напису № 2844, вчиненого 23.12.2010 року приватним нотаріусом Ариванюк Т.О., за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна (квартири) підлягають задоволенню вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» в розмірі 242629,51 грн. Така ж сума була вказана у зазначеній вище вимозі ПАТ «КБ «Хрещатик» від 12.11.2010 року № 1154 про сплату всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, сплачена ОСОБА_2 сума коштів (245327,78 грн.) є більшою за суму її боргу перед ПАТ «КБ «Хрещатик», а пізніше після переуступлення ним права вимоги - перед ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (242629,51 грн.).

Твердження ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відзиві на апеляційну скаргу про те, що станом на 27.11.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед ним становила 259580,41 грн., колегія суддів вважає необґрунтованим і не враховує при вирішенні спору, оскільки дана сума не є належним чином підтвердженою, а надана товариством виписка ПАТ «КБ «Хрещатик» по особовому рахунку заявника за період з 22.04.2008 року до 05.04.2018 року спростовується наданими заявником розрахунками і квитанціями, оскільки при дослідженні і співставленні цих документів встановлено, що у виписці не враховані всі проплати, на підтвердження яких заявник надала вказані квитанції. Зокрема, як обґрунтовано зазначає ОСОБА_2 у відповіді на відзив, у виписці банку відсутні відомості про оплати за 2008, 2009 роки, до 19.08.2011 року, окремі оплати за 2014-2015 роки. Також ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надало жодних доказів того, внаслідок чого заборгованість ОСОБА_2 збільшилась з 245327,78 грн. до 259580,41 грн.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на норми ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими із стягнутих з боржника сум забезпечується сплата виконавчого збору, авансових платежів та витрат виконавчого провадження, оскільки суд не навів жодного обґрунтування з посилання на конкретні докази відрахування із сплачених ОСОБА_2 коштів на погашення боргу за кредитом частини сум на покриття зазначених витрат, пов'язаних із здійсненням виконавчих дій, із зазначенням відповідних сум, та не вжив будь-яких заходів для з'ясування цих обставин. Крім того, безпідставність таких мотивів суду першої інстанції підтверджується наданими заявником копіями квитанцій про сплату окремими платежами сум виконавчого збору. Також постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 25.05.2018 року було закінчене зазначене вище виконавче провадження № 35425858 з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса в зв'язку з повним погашенням ОСОБА_2 суми боргу, де, зокрема, зафіксовано, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження заявник сплатила окремими платежами у лютому, березні і травні 2018 року, а несплачений залишок виконавчого збору виведений в окреме виконавче провадження.

Крім того, колегія суддів враховує доводи ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про те, що ОСОБА_2 сплачувала кошти на погашення суми заборгованості саме за кредитним договором, а не на виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, проте зазначає, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України виконання боржником свого обов'язку в інший спосіб, ніж встановлено у виконавчому документі, також є підставою для визнання такого виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Так, як зазначено вище, згідно із спірним виконавчим написом звернуто стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності і була предметом іпотеки в зв'язку з невиконанням нею свого обов'язку за кредитним договором щодо погашення суми кредиту. Враховуючи, що виконання заявником свого обов'язку шляхом сплати суми заборгованості грошовими коштами має наслідком визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документа, в якому визначено інший спосіб виконання зобов'язання (в даному випадку - стягнення на майно боржника), колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 обрала належний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Водночас колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню вимога заявника про зобов'язання державного виконавця закінчити виконавче провадження, а виконавчий документ направити органу, який його видав, оскільки п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження лише після прийняття судом відповідного рішення, отже, у спірному випадку відсутня бездіяльність державного виконавця, а тому дана вимога є передчасною і не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 320, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 803/328/18 скасувати.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис № 2844, вчинений 23 грудня 2010 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяною Олексіївною, таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 23.07.2018 р.