Справа № 358/259/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 358/259/17

адміністративне провадження № К/9901/18199/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Анцупової Т. О.,

суддів - Гриціва М. І., Мороз Л. Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 358/259/17

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Парінова А. Б., Грибан І. О., Губської О. А.) від 27 липня 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Київській області та Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ІІ групи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та позачергово виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21 жовтня 2015 року № 850, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 08 вересня 2016 року, в загальній сумі 290000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на звернення до обох відповідачів після отримання групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ, йому було протиправно відмовлено у реалізації права щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю.

3. Постановою Богуславського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року позов задоволено:

- визнано протиправними рішення Головною управління Національної поліції в Київській області оформлене листом від 03 листопада 2016 року № 29/ш-744 та листом від 09 грудня 2016 року №29/ш-873 про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 08 вересня 2016 року, в загальній сумі 290000 грн.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області; постанову Богуславського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року скасовано; прийнято нову постанову; у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

5. Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року, постанову Богуславського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року.

7. Головне управління Національної поліції в Київській області у запереченнях на касаційну скаргу, яке надійшло на адресу Вищого адміністративного суду України 28 вересня 2017 року, просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду - без змін.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 07 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року у справі № 358/259/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року вказану касаційну скаргу прийнято до провадження.

11. 04 липня 2018 року на адресу Верховного Суду від позивача надійшло клопотання про пришвидшення розгляду справи.

12. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

13. Станом на 18 липня 2018 року відзив від Міністерства внутрішніх справ України до Верховного Суду не надійшов.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 04 лютого 2003 року по 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року по 19 січня 2016 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11 червня 1998 року.

15. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 18 січня 2016 року № 8 о/с майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу начальника слідчого відділу Рокитнянского відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пп. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу), 19 січня 2016 року.

16. Згідно з даними виписки з свідоцтва про хворобу від 14 січня 2016 року № 7/3в, складеної Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» позивачу встановлено захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

17. Згідно довідки від 08 вересня 2016 серії АВ № 0527386 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена друга група інвалідності, рівень втрати професійної працездатності позивача становить 70%, причина втрати працездатності - захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

18. 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління внутрішніх справ України, Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Київській області із заявами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

19. Головне управління Національної поліції України в Київській області листом від 03 листопада 2016 року № 29/ш-744 відмовило ОСОБА_1 у виплаті цієї допомоги з тих підстав, що до Закону України «Про Національну поліцію» на даний час не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

20. 28 листопада 2016 року позивачем на адреси Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України і Головного управління Національної поліції в Київській області направлені скарги, в яких останній просив належним чином розглянути його заяви від 03 жовтня 2016 року та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності.

21. Листом ГУ НП в Київській області від 09 грудня 2016 року № 29/ш-873 ОСОБА_1 повідомлено, що вирішити питання про призначення допомоги немає можливості у зв'язку з неузгодженістю законодавства, що регулює питання виплати.

22. Листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НП України від 30 грудня 2016 року позивача повідомлено про відмову у виплаті допомоги з посиланням на те, що у ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не визначені випадки, з яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків або проходженням служби в органах внутрішніх справ.

23. Позивач, вважаючи вказану відмову протиправною, звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

24. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана відмова відповідача є протиправною, оскільки позивач не втратив право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням у нього інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

25. Суд першої інстанції, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов висновку, що одноразова грошова допомога позивачу має здійснюватись саме на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

26. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив про невірний висновок суду щодо зобов'язання ГУ НП в Київській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку № 850.

27. Суд апеляційної інстанції наголосив, що органи Національної поліції не є правонаступниками органів внутрішніх справ, а тому станом на час виникнення спірних правовідносин у позивача були відсутні правові підстави для звернення до ГУ НП в Київській області із заявою про отримання одноразової грошової допомоги на умовах, визначених Порядком № 850, оскільки дія цього Порядку не поширюється на Національну поліцію України, яка при вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги керується Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок № 4), за яким звертаються колишні працівники поліції.

28. 03 жовтня 2016 року позивач з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги звернувся до ГУ Національної поліції в Київській області, водночас, із заявою до ГУ МВС України в Київській області позивач не звертався.

29. Апеляційний суд зазначив, що до внесення змін в Порядок № 4 (п. 5 розділу 1 доповнено підпунктом 4) він не передбачав можливості призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Такі зміни були внесені до Порядку № 4 згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 № 916, який набув чинності 07 жовтня 2016 року, тобто після звернення позивача до Головного управління Національної поліції в Київській області.

30. На підставі викладено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час позивач має право звернутися за отриманням одноразової грошової допомоги і як колишній працівник міліції відповідно до положень Порядку № 850 за місцем служби в органах внутрішніх справ, звідки його було звільнено 06 листопада 2015 року. Так само ОСОБА_1 має право звернутися за вказаною допомогою на умовах, визначених Порядком № 4 (після набрання чинності наказом від 12 вересня 2016 року № 916), як колишній працівник поліції за останнім місцем служби в органах національної поліції.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

31. Аргументуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначає, що:

- за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служи в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850, а той факт, що він після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850;

- ним виконано вимоги п. 7 Порядку № 850, тобто подано на адресу МВС України, Національної поліції України і Головного управління Національної поліції в Київській області заяви про виплату одноразової грошової допомоги разом з усіма необхідними документами;

- ні МВС України, ні Національна поліція України, ні Головне управління Національної поліції в Київській області в порушення вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-вр не направили його заяви про виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення групи інвалідності на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області і більш за все, всі його заяви були розглянути ГУ НП в Київській області за дорученням МВС України і Національної поліції України.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

33. Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для отримання позивачем одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому інвалідності та визначення розміру цієї допомоги.

34. 07 листопада 2015 року набув чинності Закон України «Про Національну поліцію».

35. До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.

36. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

37. На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 затверджено Порядок № 850.

38. Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

39. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

40. Згідно п. 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

41. Разом з тим, за змістом п. 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

42. Згідно із ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

43. З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст. 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

44. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено пп. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

45. Згідно із п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

46. Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

47. За змістом пп. «б» п. 4. ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено II групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

48. З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками судів у частині наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установлення йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

49. Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію». У зв'язку з цим необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплату одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію», а не Законом України «Про міліцію», оскільки підстави для її виплати виникли у позивача під час проходження служби поліцейського. Вказане у процесі розгляду справи до уваги судами прийнято не було.

50. Відтак, вирішуючи спір по суті, суди мали виходити з того, що оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Київській області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

51. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

52. Серед іншого судам необхідно встановити фактичні підстави нарахування та розмір одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням позивачу інвалідності по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Водночас суди мають визначитись із застосуванням належного способу захисту порушених прав позивача з огляду на специфіку предмету спору та наведеного правового регулювання спірних правовідносин.

53. Слід також зазначити, що, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що ІІ групу захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ позивачу встановлено після спливу шести місяців (08 серпня 2016 року - довідка МСЕК /а. с. 22/) після звільнення з поліції (18 січня 2016 року).

54. За змістом ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

55. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо їх законності і обґрунтованості.

56. Відповідно до ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

57. Отже суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки встановили їх без дослідження належних доказів, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

58. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

59. Оскільки Суд повертає справу для нового розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Богуславського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року у справі № 358/259/17 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. О. Анцупова

Суддя М. І. Гриців

Суддя Л. Л. Мороз