Справа № 826/13954/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2018 року № 826/13954/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1

доДепартаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

1. Визнати дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 протиправними.

2. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визначити ОСОБА_1, статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.11.2017 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою відповідача у встановленні статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Так, позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи - громадянкою, яка зазнала впливу радіоактивного випромінювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 4 категорії, причинний зв'язок між захворюванням позивача та наслідками Чорнобильської катастрофи встановлено експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров'я та Міністерства надзвичайних ситуацій України. Зазначила, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII жодним чином не позбавляє її статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи і не може бути підставою для відмови у встановленні відповідного статусу.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вказав, що позивачу неможливо встановити статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки набрав чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII, яким виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія в-п №651990, видане 06.03.2000 р. Київською облдержадміністрацією.

Внаслідок проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивач отримала захворювання, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Так, Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, був даний експертний висновок №96 від 13.10.2016 р. проте те, що її захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності з 15 листопада 2016 року довічно.

В зв'язку з вищевикладеним позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про видачу їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І.

Однак, 06.12.2016 року Управління соціального захисту населення надіслали відповідь, де зазначено, що встановити позивачу статусу особи віднесеної до категорії 1, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення неможливо, оскільки з 01 січня 2015 року через відсутність зони посиленого радіологічного контролю втрачено статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

В зв'язку із відмовою Управління соціального захисту населення встановити позивачу статус особи, віднесеної до категорії 1, остання звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

22.02.2017 р. Білоцерківським районним судом Київської області прийнято рішення по справі № 357/916/17, яким адміністративний позов задоволено. Визнано дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо відмови у прийнятті документів ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, протиправними. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та підготувати подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для направлення його до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 14.03.2017 р.

Однак, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, розглянувши подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 дійшов висновку про відсутність правових підстав для віднесення останньої до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі їй Київською облдержадміністрацією посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується копією листа з Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації № 05-59-930 від 27.04.2017 р.

Підставою для відмови став той факт, що відповідно до ст. 11, 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися в цій зоні не менше чотирьох років.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII (набрав чинності з 01.01.2015 р.) виключено абзац 5 частини 2 ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51) (в редакції станом на час розгляду справи) регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктами 6 та 10 Порядку №51 визначено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження та відселені із зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов'язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать діти, у яких доза опромінення щитовидної залози перевищує рівні, встановлені Міністерством охорони здоров'я України.

Статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, міри перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших соціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих і соціально-побутових відносин, територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Пунктом 4 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що такими зонами є, зокрема, зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (довічно) внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС згідно довідки до Акта огляду МСЕК серії АВ № 0513902 від 15.11.2016 р., тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII, а, отже, слід дійти висновку, що позивач реалізує свої права, що випливають із статусу особи, яка постійно проживала або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю, що виникло у неї у 2000 році.

Отже, причинний зв'язок наявного у позивача захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено експертною комісією. Посвідчення четвертої категорії є чинним та не скасовано. Таким чином, у суду відсутні підстави повторно надавати оцінку підставам надання позивачу відповідного статусу, а також ставити їх під сумнів. Також такі підстави відсутні і у відповідача.

Присвоєння позивачу 4 категорії свідчить про те, що вона є особою, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вона за станом на 1 січня 1993 року проживала або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років.

Суд наголошує, що обставина, щодо виключення Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII статті 2, в тому числі, абзацу 5 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено поняття "зона посиленого радіоекологічного контролю" з переліку зон, на які поділяється територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливає на статус позивача як громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, та на обсяг прав, які з цього випливають.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, оскільки статус особи, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, позивачу присвоєно у 2000 році, то остання не може втратити такого статусу, у зв'язку з новими приписами Законів України, прийнятими пізніше, тим більше, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII таких наслідків і не містить.

Вказані законодавчі зміни мають враховуватися відповідачем та іншими уповноваженими органами у випадку надходження на їх розгляд заяв про надання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи після 01.01.2015, оскільки саме для надання статусу потерпілого застосовувалася скасована стаття 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, у відповідача під час розгляду заяви позивача були відсутні підстави для неврахування того факту, що позивач є особою, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з 2000 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову. Відповідачем не доведено правомірність своїх дій та прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 протиправними.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визначити ОСОБА_1 статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко