Справа № 310/5629/17 (2-а/310/168/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2018 року справа № 310/5629/17 (2-а/310/168/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.,

суддів: Добродняк І.Ю. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 06.03. 2018 року (суддя Полянчук Б.І.)

у справі № 310/5629/17 (2-а/310/168/17)

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з позовною заявою про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити дії, в якій просила:

визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо не нарахування та невиплати їй державної допомоги при народженні першої дитини з 01.08.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.04.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 130,00 грн. щомісячно та зобов'язати нарахувати та здійснити ці виплати;

визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо ненарахування та невиплати їй державної допомоги при народженні другої дитини у розмірі 10320,00 грн. одноразово та з 01.01.2016 по 31.05.2016 в розмірі 860,00 грн. щомісячно та зобов'язати нарахувати та здійснити ці виплати.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 державної допомоги при народженні першої дитини з 01.08.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.04.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 130,00 грн. щомісячно

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області нарахувати та виплати ОСОБА_1 державну допомогу при народженні першої дитини з 01.08.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.04.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 130,00 грн. щомісячно.

Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1державної допомоги при народженні другої дитини у розмірі 10320,00 грн. одноразово та з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні другої дитини у розмірі 10320,00 грн. одноразово та з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Рішення суду мотивовано доведеністю права позивача на отримання державної допомоги при народженні дитини та її поновлення.

Вимога позивача щодо негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць не задоволена, оскільки порядок вирішення цього питання визначено ст. 371 КАС України, яка передбачає подання заінтересованою особою окремої заяви про звернення рішення до негайного виконання, спеціальний порядок його розгляду і прийняття рішення шляхом винесення ухвали, а не рішення.

Також вимога позивача про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення не задоволено з підстав не доведеності її обґрунтованості.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, як таке що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 до початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області постійно проживала у м. Макіївка.

З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту їй довелося залишити місце постійного проживання у м. Макіївка та переїхати до м. Бердянська.

Як вбачається з довідки № від 12.08.2015 року ОСОБА_1 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим вона фактично проживає у м. Бердянськ (а.с.11).

Позивачка має двох малолітніх дітей.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 07.05.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1, в позивача в м. Макіївка Червоногвардійського району Донецької області народилась донька ОСОБА_2 (перша дитина).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 11.03.2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_2, в позивача в м. Донецьку Донецької області народився син ОСОБА_3 (друга дитина).

12.06.2016 року ОСОБА_1 подала до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області заяву про призначення допомоги при народженні другої дитини (а.с.14-15), а також заяву про поновлення виплат на старшу дитину (а.с.16).

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області листом від 04.05.2017 року №6554 повідомило, що згідно особової справи, яку передано до управління 13.06.2016 року, ОСОБА_1 в УПСЗН Червоногвардійської РА Макіївської МР призначено допомогу при народженні першої дитини з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року в розмірі 10320 грн. одноразово, а з 01.05.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 860 грн. щомісячно на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 23.06.2014 року по 24.04.2017 року в розмірі 130 грн. щомісячно (а.с.18).

Із листа від 14.03.2017 року №3706 вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області ОСОБА_1 призначено допомогу при народженні дитини на ОСОБА_3 з 01.06.2016 року по 31.12.2018 року в розмірі 860 грн. щомісячно та допомогу по догляду за дитиною до 3-х років на ОСОБА_2 з 01.06.2016 року по 24.04.2017 року в розмірі 130 грн. щомісячно. У лютому 2017 року ОСОБА_1 нарахована та виплачено 1170 грн. допомоги по догляду до трьох років за період з червня 2016 року по лютий 2017 року, 130 грн. за березень 2017 року. Крім того, ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 7740 грн. допомоги при народженні дитини за період з червня 2016 року по лютий 2017 року та 860 грн. за березень 2017 року (а.с.17).

Зазначене підтверджується довідкою про отримання допомоги (а.с.19), витягами з протоколів засідання комісії з питань щодо призначення/відновлення або про відмову у призначенні/відновленні соціальних виплат №25 від 09.12.2016 року та №6 від 18.08.2016 року (а.с. 39,40), рішеннями Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 31.08.2017 року та 25.01.2017 року (а.с.39,40).

Спірним в межах даної справи є дії відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу державної допомоги при народженні першої дитини з 01.08.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.04.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 130,00 грн. щомісячно, державної допомоги при народженні другої дитини у розмірі 10320,00 грн. одноразово та з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. при застосуванні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.ч.7, 9 ст.11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги при народженні дитини, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ від 27.12.2001 року №175.

Згідно з п. 10 зазначеного порядку допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Умови призначення вказаної допомоги та перелік документів, необхідний для її призначення, визначено ст.11 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також пунктами 11, 12 зазначеного вище порядку.

Відповідно до п. 15 цього порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Таким чином, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст. 11 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та абз. 18 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Контроль за цільовим використанням державної допомоги здійснюється працівниками центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді або уповноваженою особою, визначеною виконавчим органом об'єднаної територіальної громади, в межах повноважень. У разі встановлення факту нецільового використання коштів зазначені органи подають керівнику органу, що призначив допомогу, пропозиції щодо припинення її виплати.

Відповідно до п. 54 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751, у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.

Отже, наведені відповідачем обставини не підпадають під жодну з законодавчо встановлених підстав припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Крім того, в спірному випадку обставини щодо цільового використання коштів відповідачем не досліджувались і в установленому порядку не перевірялись. Докази встановлення відповідачем факту нецільового використання ОСОБА_1 отриманої державної допомоги при народженні дітей і факту ухилення позивачем від виконання своїх обов'язків щодо власних дітей відсутні, сторонами не подані.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції щодо не можливості взяти до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для поновлення виплати допомоги у зв`язку з тим, що заявник звернувся до управління з заявою пізніше 12 календарних місяців після припинення виплати допомоги при народження дитини та на дітей одиноким матерям, оскільки відповідно до абз. 32 п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами сімнадцятим - двадцять третім, двадцять шостим і двадцять сьомим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, це право особи, що фактично здійснює догляд за дитиною, а не її обов'язок. В даному випадку позивач обрав інший спосіб захисту порушеного права - звернення до суду із цим позовом, що не суперечить діючому законодавству України.

Таким чином, посилання відповідача на необхідність звернення позивача у вказаний строк для поновлення виплати, є необґрунтованими.

Разом з тим, стосовно припинення виплат позивачу у зв'язку з відсутністю останньої протягом 60 днів за місцем реєстрації, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач та його діти як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, громадяни України, перебуваючи на законних підстав за кордоном, не можуть бути позбавлені конституційних гарантій, встановлені вище обставини не впливають на виплату держаної допомоги при народженні дитини, передбаченої Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Крім того, згідно ч. 2 ст. 7 ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, позивачем доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини та її поновлення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 державної допомоги при народженні першої та другої.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду від 06.03.2018 у справі № 310/5629/17

(2-а/310/18/18) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарженню не підлягає (крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко