Справа № 193/617/18 (2-а/193/14/18)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2018 року справа № 193/617/18 (2-а/193/14/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №193/617/18 (головуючий 1-ї інстанції Шумська О.В.) за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.05.2018 року звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Шурко А.Л., в якому просив визнати дії відповідача по складанню постанови від 05.05.2018 року серії ВР №226558 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.132-1 КУпАП в розмірі 510,00 гривень незаконними, скасувати дану постанову, а справу - закрити.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дії посадової особи суб'єкта владних повноважень інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича по складанню постанови серії ВР №226558 від 05 травня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по ч.1 ст.132-1 КУпАП в розмірі 510,00 гривень неправомірними .

Постанову серії ВР №226558 від 05 травня 2018 року інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн. скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, закрити.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі скаржник просив розглянути справу без його участі.

Від позивача до суду надійшов відзив на скаргу, якою він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Учасники справи не заявили клопотань про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 05.05.2018 року серії ВР №226558, 05.05.2018 року о 13 год. 00 хв. на дорозі Н-11 Софіївський район Дніпропетровської області, ОСОБА_2 керував транспортним засобом - трактор колісний New Holland Т6070 номерний знак 43187АЕ, порушив правила дорожнього перевезення великогабаритних ТЗ, чим порушив п.22.5 ПДР України, порушення габариту в ширині 4 м. 50 см. при допустимих 2 м. 60 см., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративний штраф в розмірі 510,00 грн. (а.с.4).

Не погодившись з таким рішенням інспектора патрульної поліції, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності його дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідачем не доведено обґрунтованості прийнятого ним рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, а з досліджених судом доказів не вбачається порушення останнім п.22.5 Правил дорожнього руху України, на які посилається відповідач в постанові. Саме повідомлені позивачем обставини про незаконні дії відповідача суд вважає правдивими та достовірними.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом першої інстанції прийняте рішення з посиланням на пояснення позивача, приймаючи їх як беззаперечний доказ.

Проте, у колегії суддів такі пояснення викликають сумнів, щодо їх правдивості з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, 05.05.2018 року о 13 год. 00 хв. на дорозі Н-11 Софіївський район Дніпропетровської області, ОСОБА_2 керував транспортним засобом - трактор колісний New Holland Т6070 номерний знак 43187АЕ, порушив правила дорожнього перевезення великогабаритних ТЗ, чим порушив п.22.5 ПДР України, порушення габариту в ширині 4 м. 50 см. при допустимих 2 м. 60 см., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП (а.с.4).

Відповідно до п.22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує, зокрема, за шириною 2,6 м.

Колегія суддів зазначає, що вантаж, габарити або інші парламенти перевищують параметри, встановлені вказаним пунктом Правил вважається небезпечним, оскільки може стати причиною виникнення ДТП, а відтак його перевезення потребує певних умов (позначки «негабаритний вантаж», дозвільні документи, т.і).

Позивач в позовній заяві зазначає, що не порушував правил перевезення вантажу, проте в адміністративному позові не заперечував та не спростовував ту обставину, що габарити вантажу за шириною перевищували 2,6 м.

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери, вбачається, що ОСОБА_2 під час зупинки транспортного засобу та складання інспектором постанови також не заперечував тієї обставини, що габарити вантажу за шириною перевищували 2,6 м.

Більш того, під час складання постанови інспектором, на місто зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, прибуло «на допомогу» позивачу вісім осіб, один з яких представився юристом. Позивач та деякі з вказаних осіб вели себе зухвало, висловлювались нецензурною лайкою на адресу інспекторів, ображали працівників ДПС при здійсненні останніми своїх службових обов'язків, казали, що інспекторам лише потрібно виконати план по штрафам, а тому вони «пресують» фермерів та «знімають з водіїв гроші».

При цьому, водій ОСОБА_2 не заперечував відсутності у нього при керуванні ТЗ, дозвільних документів для перевезення вантажу та відповідних позначок на вантажі, який має габарити за шириною більш, ніж 2,6 м.

Також з відеозапису вбачається, що водій та інші особи вимагали у інспектора не складати протокол, позивач відмовлявся від підпису на постанові про її отримання, а в потім заявив, що може написати на постанові, що інспектори «пропонували йому дати їм хабар у тисячу доларів».

Таким чином, зазначеним вище відеоматеріалом підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Доказів на підтвердження іншого позивачем суду першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Статтею 132-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил, в тому числі, дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз'яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз'яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту ст.132-1. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Шурко А.Л. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в у м.Кривому Розі Дніпропетровській області і має спеціальне звання «лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 КУпАП, які вчиняються на території Дніпропетровської області.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що був позбавлений права на юридичну допомогу, збір та надання доказів, проте, як зазначалось вище, з відеоматеріалу вбачається, що на місті зупинки була присутня особа, яка представилась юристом та під час складання постанови «надавала консультації» і позивачу і інспекторам, в тому числі щодо необхідності складання протоколу.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання та зазначає, що згідно абзацу 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено виняток, коли протокол не складається навіть у випадку оспорення особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, а саме у випадку притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому відповідачем правомірно не складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за статтею 132-1 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.22.5. Правил дорожнього руху України, що підтверджується матеріалами справи, а тому на позивача відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., тобто в межах санкції зазначеної норми КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи (в тому числі журналу судового засідання) 24.05.2018 року по даній справі була проголошена вступна та резолютивна частини та повідомлено про виготовлення повного тексту рішення 29.05.2018 року. Зазначене є грубим порушенням судом норм процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №193/617/18 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №193/617/18 скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Шурко Андрія Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак