Справа № 761/47563/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2018 року Справа № 761/47563/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Епель О.В.,
суддів: Глущенко Я.Б., Губської Л.В.,
за участю секретаря Лісник Т.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Малюги А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними
та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахуванні та виплаті позивачу з 01.05.2016 р. пенсії без обмеження її максимального розміру з розрахунку 90% грошового забезпечення;
- зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 01.05.2016 р. без обмежень максимального розміру із розрахунку 90% грошового забезпечення посади заступника Міністра оборони України начальника тилу Збройних Сил України, згідно довідки Київського міського військового комісаріату від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1, виданої на підставі постанови КМУ «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20.04.2016р. №304, з усіма видами доплат, надбавок та проведення виплат.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності відповідними законодавчими актами, якими це встановлено.
Крім того, апелянт наполягає на тому, що обмеження його пенсії граничним розміром звужує його право на пенсійне забезпечення.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи і порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 28.08.2000 р. перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На підставі постанови КМУ «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20.04.2016 р. № 304 та довідки Київського міського військового комісаріату від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1 позивачу проведено перерахунок пенсії: з 01.05.2016 р. до виплати визначено 38 650,00 грн.
20.12.2017 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати його пенсії відповідно до чинного законодавства без обмежень її розміру.
Листом від 27.12.2017 р. № 32970/03/М-4362 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відмову у виплаті його пенсії без обмежень з посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VІ, згідно з яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахуванні та виплаті позивачу з 01.05.2016 р. пенсії без обмеження її максимального розміру з розрахунку 90 % грошового забезпечення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивача не перевищує визначеного законодавством граничного розміру, а тому відсутні підстави для визнання неправомірними дій відповідача щодо проведення її виплати у меншому розмірі.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. (далі Закон № 2262-ХІІ), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII (далі Закон № 911-VIII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом № 911-VIII було внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: - частину 5 статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень»; - у статті 54: перше речення частини першої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";
Разом з тим, у п.п. 1, 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII зазначено, що він набирає чинності з 01.01.2016 р. і що дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсій застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016 р.
Законом № 1774-VIII також внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: - у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; - у статті 54: частину першу викласти в такій редакції: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».
У п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII передбачено, що він набирає чинності з 01.01.2017 р. та що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, яким пенсії призначені до 01.01.2016 р. на підставі Закону № 2262-ХІІ, мали право на отримання їх без обмеження граничним розміром у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., що прямо передбачено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII, тобто законодавчого акту яким безпосередньо такі обмеження у вказаний період були запровадженні до спеціального Закону № 2262-ХІІ.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 положення Закону № 2262-ХІІ (у редакції за змінами, внесеними Законом № 911-VIII) щодо обмеження пенсій військовослужбовців у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. визнано неконституційними.
При цьому, апеляційний суд враховує, що норми Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення КСУ.
Разом з тим, обмеження граничного розміру пенсії, зокрема й призначених до 01.01.2016 р. на підставі Закону № 2262-ХІІ, з 01.01.2017 р. на підставі Закону № 1774-VIII та Закону № 2262-ХІІ зі змінами, внесеними саме Законом № 1774-VIII, підлягають застосуванню, оскільки жодних виключень (пільг) за часом призначення пенсійного забезпечення законодавством не передбачено і вказані норми неконституційними не визнавалися.
Водночас, колегія суддів зазначає, що спеціальні умови, регламентовані пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII визначають конкретне коло осіб, до яких вони застосовуються. Але, позивач до таких осіб не належить.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що пенсія позивача як така, що була йому призначена у 2000 році на підставі Закону № 2262-ХІІ, у період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. обмеженню граничним розміром не підлягала, що обумовлює протиправність дій відповідача щодо її обмеження у вказаний період та наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
У контексті цього питання апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача до її обмеження у 2016 році перевищував максимальний граничний розмір (10700 грн.), що вказує на неповне встановлення судом першої інстанції обставин даної справи та порушення діями відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Разом з тим, підстави, які б вказували на неправомірність обмеження пенсії позивача у 2017 році, у даному випадку відсутні, тож позовні вимоги за цей період задоволенню не підлягають.
Доводи апелянта про те, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності відповідними законодавчими актами, якими це встановлено, в частині щодо періоду з 01.01.2017 р. колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищезазначене.
Посилання апелянта на те, що обмеження його пенсії граничним розміром звужує його право на пенсійне забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованим та зазначає, що в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.
Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.
Щодо позовних вимог з приводу обчислення пенсії позивача у розмірі 90% від його грошового забезпечення, вказаного у довідці КМВК від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1 колегія суддів зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу була призначена у розмірі 90 % від його грошового забезпечення, у відповідності до норм Закону № 2262-ХІІ, що діяли на час її призначення.
При здійсненні її перерахунку у червні 2016 року на підставі довідки КМВК від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1 відповідачем було застосовано 70% коефіцієнт обчислення пенсії позивача у зв`язку зі зміною законодавства.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що при перерахунку пенсії позивача має застосовуватися норма Закону № 2262-ХІІ, що визначає її розмір у відсотках, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії, а тому зміни до законодавства стосуються порядку призначення пенсії особам, звільненим з військової служби в разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Аналогічний правий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 10.04.2018 р. по справі № 569/2173/16-а.
Тож, позовні вимоги щодо протиправності дій відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача у розмірі 90% грошового забезпечення, вказаного у довідці КМВК від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1, підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідачем вже було проведено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки КМВК від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1, з урахуванням всіх, визначених у ній складових, але із застосуванням коефіцієнта 70% грошового забезпечення, що виходячи з вищевикладеного, є неправомірним.
Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року скасуванню, а адміністративний позов задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром у період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. та відмови у здійсненні її перерахунку в розмірі 90% його грошового забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату його пенсії за період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату його пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення з 01.05.2016 р., згідно з довідкою Київського міського військового комісаріату від 15.06.2017 р. № ВСЗ/1036/1, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 19 липня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: