Справа № 607/11450/18
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2018 Справа №607/11450/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О.М.

при секретарі с/з Пушкар С. М.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №071614 від 12 червня 2018 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 червня 2018 року близько 23.42 год. він, керуючи власним транспортним засобом «Mitsubishi Grandis» р.н. НОМЕР_2, рухався в районі примикання вул. Львівська до вул. Бригадна у м. Тернополі, до місця знаходження будинку - незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Бригадна, 50. Не доїжджаючи до нього близько 10 метрів, позивач побачив автомобіль патрульної поліції, на якому були включені проблискові маячки як синього, так і червоного кольорів, та почув звуковий сигнал, після чого, не заїжджаючи на своє подвір'я, зупинився на дорозі. Працівники поліції, вийшовши зі свого автомобіля, запитали його, чому він від них втікає, на що позивач відповів, що цього не робив і рухається до свого будинку. У свою чергу, працівники поліції ствердили, що позивач порушив правила дорожнього руху, так як на його автомобілі не горить ліва передня фара. Позивач дійсно переконався, що на автомобілі попри включені габаритні вогні, протитуманні фари та передні фари, не горить лампа передньої лівої фари. Після цього, не пред'являючи будь-яких інших претензій, працівник поліції запитав, чи має позивач документи, на що той відповів, що всі документи він має із собою. Оскільки жодних вимог працівники поліції йому більше не висували, позивач сів в салон свого автомобіля, щоб заїхати на подвір'я, до якого залишалося не більше 10 метрів, та розпочав рух. На це працівник поліції, знаходячись з лівого боку від автомобіля, почав зупиняти його руками в процесі руху автомобіля. Заїхавши на своє подвір'я, позивач зупинив автомобіль. Працівники поліції почали намагатися застосувати до позивача спецзасоби - наручники, що в подальшому і зробили. В цей час він відчув погіршення самопочуття, у зв'язку із чим працівник поліції викликав швидку допомогу. Після прибуття карети швидкої допомоги, лікарі відвезли позивача в лікарню швидкої допомоги, що по вул. Шпитальній у м. Тернополі, де він був госпіталізований і йому надавалася медична допомога, у зв'язку з виявленням високого тиску. Під час знаходження позивача в лікарні працівник поліції повідомив йому, що має вилучити в нього посвідчення водія, у зв'язку із складанням відносно нього протоколу за ч. 1 ст.130 КУпАП, за ніби-то відмову на місці зупинки, по вул. Бригадна, 50 у м. Тернополі, пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що він повідомив працівнику поліції, що посвідчення водія знаходиться в його автомобілі, який залишився за адресою м. Тернопіль, вул. Бригадна, 50, тобто там, де відбувалися вищеописані події. У свою чергу, працівник поліції довів до відома позивача, що у випадку, якщо він не надає йому посвідчення водія в лікарні, він виписує штраф за відмову пред'явити йому це посвідчення. Присутня при цьому дружина позивача ОСОБА_4 повідомила працівнику поліції про те, що на місці зупинки вона пред'являла всі документи, в тому числі і посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2, діставши їх з автомобіля НОМЕР_1, в той час, коли ОСОБА_2 знаходився біля поліцейського автомобіля. Не зважаючи на це, працівник поліції склав відносно позивача постанову серії BP № 071614 від 12.06.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимоги п.2.1 а ПДР України, та скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП. Позивач зазначає, що відомості, викладені в оскаржуваній постанові про те, що позивач відмовився пред'явити своє посвідчення водія за адресою м. Тернопіль, вул. Бригадна, 2 а 11 червня 2018 року о 23.42 год., тобто на місці зупинки, є неправдивими, оскільки такої вимоги від працівників поліції на місці зупинки не поступало, тому позивач просить суд постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №071614 від 12 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., визнати незаконною та скасувати.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів поліцейських зафіксовано факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, а також законну вимогу працівника поліції пред'явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, на що позивач відповів, що не буде пред'являти, натомість сів за кермо автомобіля та здійснив самовільний рух всупереч вимогам працівників поліції зупинитися та залишатись на місці. Поліцейськими позивачу були роз'яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, положення ст. ст. 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. ст. 287, 289 КУпАП. Після ознайомлення позивача з положеннями вказаних статей жодних клопотань зі сторони ОСОБА_2 не надходило. З викладених підстав представник відповідача просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №071614 від 12 червня 2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., визнати незаконною та скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відпустці, суд враховуючи, що у відповідача наявні інші представники, представником подано відзив та докази, які наявні у нього, постановив розглядати справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, суду показала, що 11 червня 2018 року вона була присутня при затриманні її чоловіка працівниками поліції біля будинку, який знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Бригадна, 50. На місці зупинки свідок пред'являла всі документи, в тому числі і посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2, діставши їх з автомобіля «Mitsubishi Grandis», р.н. НОМЕР_2, в той час, коли ОСОБА_2 знаходився біля поліцейського автомобіля. Пізніше працівники поліції прийшли до лікарні, де попросили пред'явити посвідчення водія, однак вона їм повідомила, що документи знаходяться у автомобілі. Після чого вони склали постанову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють ;an=21">Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дає підстави для висновку, що їх дія поширюється: 1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті; 2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі; 3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №071614, громадянин ОСОБА_2 11 червня 2018 року близько 23.42 год., керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Grandis» р.н. НОМЕР_2, в м. Тернополі по вул. Бригадна, 2 а, не пред'явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.1(а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У судовому засіданні встановлено із показань свідка ОСОБА_4 та відеореєстратора, інспектор поліції було складено постанову серії ВР №071614 не за місцем вчинення адміністративного правопорушення в м. Тернопіль на вул. Бригадна, а безпосередньо в лікарні швидкої допомоги, що по вул. Шпитальній у м. Тернополі, що суперечить вимогам статті 258 КУпАП.

У відповідності до п. 2.1(а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У постанові серії ВР №071614 не міститься посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснений відеозапис адміністративного правопорушення, що суперечить вимогам статті 283 КУпАП.

Крім цього у спірній постанові від 11 червня 2018 року інспектором не були повно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема вказано, що позивач порушив п. 2.1(а) ПДР України, даний пункт передбачає обов'язок водія мати при собі посвідчення водія, в постанові про адміністративне правопорушення інспектором вказано, що водій не пред'явив посвідчення водія, що суперечить вимогам п. 2.1 (а) ПДР України.

Також показами свідка ОСОБА_4, отриманими під час судового засідання, підтверджено той факт, що працівник поліції не звертався до позивача з вимогою пред'явити посвідчення документи. Документи на транспортний засіб, в тому числі і посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2 вона показувала працівникам поліції. Пізніше працівники поліції прийшли до лікарні, де попросили пред'явити посвідчення водія, однак вона їм повідомила, що документи знаходяться у автомобілі. Після чого вони склали постанову.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не виконав покладеного на нього згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язку доказування правомірності свого рішення; з урахуванням обставин, на які посилався позивач, а саме, що він не порушував вимог п. 2.1(а) ПДР України, жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення до постанови не долучено, у судовому засіданні не здобуто, а тому суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскаржувана постанова не містить посилань на перелічені в ст. 251 КУпАП докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем,такі докази відсутні та не були здобуті судом під час розгляду справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, та не наведено належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, відсутність складу адміністративного правопорушення та закінчення на момент розгляду справи строків.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи, а тому підлягає постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 9, 22, 126, 247, 251, 258, 280, 286, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №071614 від 12 червня 2018 року.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №071614 від 12 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

Рішення суду складено та підписано 23 липня 2018 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко