Справа № 351/1207/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року

Київ

справа №351/1207/15-а

адміністративне провадження №К/9901/22397/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №351/1207/15-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, постановленої 01 березня 2017 року колегією суддів у складі: Мороз Л.Л., Горбатюка С.А., Калашнікової О.В. -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірною відмову в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу;

- зобов'язати зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) періоди роботи: а) стаж роботи постійним методом 4 роки 7 місяців 20 днів з 10.08.1977 по 31.03.1982; б) стаж роботи вахтовим методом до 12.10.2005;

- зобов'язати здійснити перерахунок та виплатити пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з 12 червня 2010 року (з моменту призначення пенсії) по даний час, виплатити 100% компенсації від суми втрати частини доходів з 12.06.2010 по даний час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що записами у трудовій книжці та уточнюючою довідкою підприємства підтверджується його трудовий стаж в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та отримання ним пільг, передбачених для працюючих в цих районах. У зв'язку з цим вважає неправомірною відмову відповідача у пільговому обчисленні вказаного періоду (один рік за один рік і шість місяців).

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

У березні 2017 року ОСОБА_1 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року у справі № 351/1207/15-а (К/800/11828/16).

Ухвалою Верховного Суду України від 03 квітня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року.

У червні 2017 року на адресу суду надійшло клопотання про заміну сторони по справі, у якому відповідач просив замінити управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі на його правонаступника - Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви разом зі справою передано до Верховного Суду.

У ході розгляду справи судами встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.08.1977 вбачається, що ОСОБА_1 працював у районах Крайньої Півночі постійним методом у період з 10.08.1977 по 31.03.1982, крім того вахтово-експедиційним методом з 05.11.1984 по 06.07.1985, з 08.09.1988 по 31.01.1991, з 01.02.1991 по 30.09.1991, з 01.10.1991 по 13.08.1992, 15.11.1997 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 26.03.2000, з 12.03.2001 по 12.10.2005.

У червні 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про врахування при розрахунках розміру пенсії стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них.

Листом № 48/В-15 від 07.07.2015 управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області відмовило позивачу в обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що період роботи позивача у районах Крайньої Півночі вахтово-експедиційним методом та період роботи позивача у районах Крайньої Півночі постійним методом без укладання строкового договору не дають йому права на пільги з кратного обчислення трудового стажу.

Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів в частині того, що період роботи позивача з 10.08.1977 по 31.03.1982 постійним методом у районах Крайньої півночі без укладання строкового договору не дає йому права на пільги з 1,5 кратного обчислення трудового стажу.

Крім того, касаційний суд вказав, що пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

В заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_1 просить скасувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2015 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Як на підтвердження неоднакового застосування одних і тих же норм матеріального права, позивач надав суду копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року у справі № К/800/59716/14, в якій касаційний суд вказав, що враховуючи відомості трудової книжки та архівних довідок, що підтверджують стаж роботи та отримування пільг під час роботи позивача в районі Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, наявні підстави для зарахування позивачу до пільгового трудового стажу спірних періодів.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України (в редакції до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Усуваючи розбіжності в застосуванні одних і тих же норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Що стосується вимоги позивача про зарахування для пільгового обчислення періоду роботи вахтово-експедиційним методом з 05.11.1984 по 06.07.1985, з 08.09.1988 по 31.01.1991, з 01.02.1991 по 30.09.1991, з 01.10.1991 по 13.08.1992, 15.11.1997 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 26.03.2000, з 12.03.2001 по 12.10.2005, слід зазначити наступне.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 26 вересня 1967 року).

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод організації робіт, затвердженого постановою Державного комітету Союзу РСР з праці і соціальних питань, Президії ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я Союзу РСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 27 жовтня 2015 року (справа № 21-3324а15) та від 13 квітня 2016 року (справа № 344/9046/15-а).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність позовних вимог в частині зарахування в пільговому обчисленні періоду роботи вахтово-експедиційним методом.

Однак, що стосується періоду роботи в у районах Крайньої Півночі постійним методом у період з 10.08.1977 по 31.03.1982, суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Таким чином, рішення судів у справі, що розглядається, якими встановлено правомірність відмови у зарахуванні до пільгового обчислення стажу роботи в районі Крайньої Півночі у зв'язку з не укладенням строкового договору не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому відповідно до частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України заяву позивача слід задовольнити, рішення по справі скасувати - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2015 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю.Бучик,

Т.О. Анцупова,

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду