Справа № 500/4772/18
Суддя: Швець В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/4772/18
Провадження № 2-а/500/113/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за позовом Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2018 року Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі по тексту районний відділ) звернувся до суду з позовом та просить: затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20 січня 2019 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 липня 2018 року співробітниками районного відділу за адресою: вулиця Михайлівська, 27, міста Ізмаїл, було виявлено особу, який назвався громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні (ухилився від виїзду після закінчення терміну після закінчення терміну перебування). Зі слів громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, він прибув на територію України 23 листопада 2017 року літаком сполученням «Тбілісі Одеса» через пункт пропуску України «Одеса» на підставі паспорту громадянина ОСОБА_4 для виїзду за кордон, але його він залишив у своєї вагітної громадянської дружини у місті Одеса. На даний час громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Chketia Zurab) на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав. 18 липня районним відділом було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 та зобовязано його покинути територію України у термін до 08 год. 00 хв. 20 липня 2018 року. У визначений термін громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення. 20 липня 2018 року громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 було повторно виявлено районним відділом. Зазначені обставини на думку позивача дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України, тому позивач просить затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20 січня 2019 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, позовні вимоги не визнав, пояснив що не мав можливості залашити теріторію України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Згідно з ч.4 ст.46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про затримання іноземця чи особи без громадянства, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Судом встановлено, що 18 липня 2018 року співробітниками районного відділу за адресою: вулиця Михайлівська, 27, міста Ізмаїл, було виявлено особу, який назвався громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні (ухилився від виїзду після закінчення терміну після закінчення терміну перебування). Зі слів громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, він прибув на територію України 23 листопада 2017 року літаком сполученням «Тбілісі Одеса» через пункт пропуску України «Одеса» на підставі паспорту громадянина ОСОБА_4 для виїзду за кордон, але його він залишив у своєї вагітної громадянської дружини у місті Одеса. На даний час громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Chketia Zurab) на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав. 18 липня 2018 року районним відділом було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 та зобовязано його покинути територію України у термін до 08 год. 00 хв. 20 липня 2018 року. У визначений термін громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що він ухиляється від виконання такого рішення. 20 липня 2018 року громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 було повторно виявлено районним відділом. Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п.14 ст.1 вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з частиною 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Проаналізувавши всі вищевказані обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне.

Відомості про перебування на території України на законних підставах відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

ОСОБА_2 прибув на територію України 23 листопада 2017 року. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Відповідач був затриманий працівниками районного відділу за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.

Під час проведення процедури відповідач відмовився від складання дактилокарти, що вказує на відсутність співпраці з боку іноземця та наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

На даний час у відповідача відсутній паспортний документ, обовязкова наявність якого визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі.

Беручи до уваги той факт, що відповідач проживав на території України без документів на право проживання в Україні вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої вїзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок вїзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: «1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,: f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

20 липня 2018 року районним відділом було подано адміністративний позов до відповідача про примусове видворення.

Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.

Районний відділ не звертався з клопотанням про зобовязання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в звязку з тим, що що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обовязок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок. На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст.289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України. Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.

Враховуючи наведене в сукупності з тим, що коли інші, менш жорсткі заходи (порука та застава), були розглянуті та визнані такими, що не можуть бути застосовані до даної ситуації, до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 слід застосувати найбільш суворий захід, передбачений ч.11 ст.289 КАС України, як затримання з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 20 січня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Положення ст.6 КАС України передбачає, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов районного відділу підлягає задоволеню.

Керуючись ст.ст.26,30,31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2,6,9,72-77,241-246,250,251,255,257,289 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Chketia Zurab), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20 січня 2019 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в десятиденний строк із дня його проголошення.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено, підписано та вручено 20 липня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_5