Справа № 320/11318/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року

Київ

справа №320/11318/14-а

адміністративне провадження №К/9901/10763/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Мелітопольської районної ради Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року (суддя Редько О.В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року (у складі колегії суддів: Семененка Я.В., Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі №320/11318/14-а за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської районної ради Запорізької області про визнання незаконними рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

установив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Мелітопольської районної ради Запорізької області, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив: визнати нечинними та скасувати рішення від 11 вересня 2014 року №36 в частині звільнення його з посади голови Мелітопольської районної ради Запорізької області та від 12 вересня 2014 року №37 в частині обрання нового голови Мелітопольської районної ради Запорізької області; поновити його на посаді голови Мелітопольської районної ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що оскаржувані рішення Мелітопольської районної ради прийняті з порушенням процедури, визначеної Регламентом роботи Мелітопольської районної ради, та всупереч положенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року позов задоволено частково: визнано нечинним рішення 36 сесії Мелітопольської районної ради від 11 вересня 2014 року №16 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади голови Мелітопольської районної ради; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді голови Мелітопольської районної ради Запорізької області з 11 вересня 2014 року; стягнуто з Мелітопольської районної ради Запорізької на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 71 334,20 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року змінено пункт 4 постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року, викладено його в наступній редакції: «Стягнути з Мелітопольської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 66 208,44 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Мелітопольська районна рада Запорізької області звернулась із касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, вважає, що суди не в повному обсязі встановили обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що час вимушеного прогулу позивача становить 25 днів з часу звільнення (11 вересня 2014 року) по дату влаштування на роботу (7 жовтня 2014 року), крім того, з грудня 2014 року позивачу призначена пенсія за віком. Суди не дослідили й не надали оцінку відомостям, які містяться у трудовій книжці позивача, а також довідці про доходи і протоколу від 11 вересня 2014 року №37. Крім того, кінцевий судовий розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі відповідача.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 обіймав посаду голови Мелітопольської районної ради Запорізької області згідно з рішенням першої сесії Мелітопольської районної ради п'ятого скликання від 25 квітня 2005 року №3 та рішенням першої сесії шостого скликання від 18 листопада 2010 року №2.

10 вересня 2014 року Мелітопольською районною радою зареєстровано пропозицію 17 депутатів (тобто, більше ніж 1/3 від загальної кількості депутатів районної ради) про внесення на розгляд сесії звільнення ОСОБА_1 з посади голови Мелітопольської районної ради.

Згідно з протоколом засідання комісії з питань законності, боротьби з корупцією, регламенту, депутатської діяльності та депутатської етики, прав людини інформації та свободи слова від 11 вересня 2014 року вирішено внести на розгляд сесії районної ради питання про недовіру голові Мелітопольської районної ради ОСОБА_1 та внести пропозицію про проведення таємного голосування про звільнення голови ради.

На засіданні тридцять шостої сесії Мелітопольської районної ради Запорізької області шостого скликання, яке відбулось 11 вересня 2014 року, Мелітопольська районна рада прийняла рішення №16 «Про звільнення з посади голови Мелітопольської районної ради Запорізької області».

12 вересня 2014 року на засіданні тридцять сьомої сесії Мелітопольської районної ради шостого скликання прийнято рішення №1 про обрання головою ради ОСОБА_2

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення про звільнення позивача з посади голови Мелітопольською районної ради прийняте відповідачем всупереч Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Мелітопольської ради Херсонської області.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання обрання голови ради, відповідно заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною шостою вказаної статті визначено, серед іншого, порядок скликання сесії у разі немотивованої відмови районної ради або неможливості його скликати сесію ради, а частиною сьомою передбачено, що сесія районної ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради. Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п'ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради.

Згідно з частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до статті 22 Регламенту Мелітопольської районної ради шостого скликання, затвердженого рішенням другої сесії Запорізької районної ради Запорізької області шостого скликання від 16 грудня 2010 року №18, пропозиції щодо кожного питання, яке пропонується включити до проекту порядку денного сесії, подаються до виконавчого апарату ради за 15 днів до сесії з супровідною запискою і проектом рішення, яке пропонується прийняти з цього питання. Проекти рішень повинні бути юридично обґрунтованими.

Статтею 23 Регламенту визначено, що пропозиції до порядку денного, внесені пізніше зазначеного строку або під час чергової сесії, вносяться на розгляд райради після обговорення та підготовки висновку про доцільність їх включення до порядку денного сесії відповідною постійною комісією.

Так, за змістом частини четвертої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не менш як третина депутатів від загального складу ради може ініціювати питання про звільнення голови ради.

Однак слід враховувати, що процедура дострокового припинення повноважень голови ради навіть за наявності необхідної кількості голосів має здійснюватись відповідно до закону.

Суди правильно зазначили, що відповідачем не дотримано вимог Регламенту Мелітопольської районної ради щодо строків внесення, порядку та обґрунтування включення до порядку денного пропозиції депутатів щодо звільнення з посади голови районної ради, оскільки пропозиція надійшла за 1 день до дня проведення чергової сесії районної ради, без супровідної записки, юридичного обґрунтування та висновку відповідної постійної комісії про доцільність включення цього питання до порядку денного, як того вимагає Регламент Мелітопольської районної ради.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення Мелітопольської районної про звільнення позивача з посади голови Мелітопольської районної ради Запорізької області прийняте з порушенням встановленої процедури, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із поновленням позивача на посаді голови ради та виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судами встановлено, що період вимушеного прогулу позивача з дня його звільнення по день поновлення становить 164 дні, середньоденна заробітна плата становить 403,71 грн, відтак, до присудження позивачу підлягає сума 66 208,044 грн (164 х 403,71).

У касаційній скарзі відповідач звертає увагу на те, що після звільнення з посади голови районної ради, 7 жовтня 2014 року позивач працевлаштувався у ТОВ «МЗПК», де отримував заробітну плату, а з грудня 2014 року йому призначена пенсія за віком. За цих обставин відповідач вважає, що час вимушеного прогулу позивача становить лише 25 днів з часу звільнення (11 вересня 2014 року) по дату влаштування на роботу (7 жовтня 2014 року).

Однак такі доводи є безпідставними, оскільки при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку. При цьому виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Кодексом законів про працю України не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру.

Стосовно посилань касаційної скарги на те, що кінцевий судовий розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі відповідача, чим порушено його процесуальні права, то за приписами частини другої статті 351 КАС України (у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року залишити без змін, а касаційну скаргу Мелітопольської районної ради Запорізької області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець