Справа № 759/9161/17
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/9161/17
пр. № 2-а/759/49/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який заявою від 17.07.2017 р був уточнений, у якому просить скасувати постанову інспектора поліції ОСОБА_2 серії АР № 431618 від 22.05.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміеністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП. Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що 22.05.2017 року інспектором УПП ОСОБА_2 було складено адміністративну постанову серії АР № 431618 якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Вказує, що він дотримувався всіх вимог правил дорожнього руху. В обгрунтування свої вимог позивач посилається на те, що інспектором було допущено такі порушення: інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; інспектор позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КупАП; інспектор позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми конституційними правами згідно ст. 59 Конституції України; відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КупАП.

Представник третьої особи Радей О.А. надав суду пояснення щодо позовної заяви, в яких вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованимим та такими, що не підлягають задоволеннюю судом, виходячи з насупного.Відповідно до оскаржуваної постанови водій - ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, при перевірці не пред»явив посвідчення водія відповідної категорії «В», чим порушив п.п. 2.1. (А) ПДР, отже скоїв адміністративне правопорушеня, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпПА. Відтак, Інспектором було висунуто законну вимогу позивачу пред»явити документи на керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб і поліс (сертифікат) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте позивачем не було пред»явлено відповідачу посвідчення водія відповідної категорії, чим порушено п. 2.1 ПДР. Сам же позивач не заперечує факту не пред»явлення відповідних документів, натомість наголошує на неправомірності зупинки його транспортного засобу, оскільки постанова була винесена за ч. 1 ст. 126 КупАП. Отже вина позивача є доведеною. В заперечення позовних вимог представник третьої особи також посилається ще на те, що інспектор патрульної служби, який уповноважений виносити постанову про притягнення до адмінвідповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушенняя, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право розглядати адміністративні справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення, а не за місцезнаходженням УПП у м. Києві ДПП. Також заперечує твердження Позивача про позбавлення його можливості скористатися його правами, передбаченими ст. 268КупАП, оскільки Позивач міг скорисатися юридичною допомогою шляхом отримання віідповідних консультацій задопомогою засобів зв»язку. Відтак представник третьої особи вважає, що підстави для задовлення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішеня справи.

У відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо оскарження рішеня суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АР № 431618 від 22.05.2017 р., ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, при перевірці не пред»явив посвідчення водія відповідної категорії «В», чим порушив п.п. 2.1. (А) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушеня, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпПА. (а.с. 4).

Суд, зважаючи на обов'язок доказування відповідачем у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, відповідно до норми ч.2 ст. 71 КАС України та зважаючи на встановлення вказаною нормою презумпції вини відповідача вважає, що презумпція вини не є абсолютною, оскільки не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе та правосудне рішення, встановивши обставини справи.

Відповідно до ст. 14, ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов»язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього рухууу та інших нормалтивних актів з питань безпеки дорожнього руху; водій зобов»язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред»явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

П. 2.1. ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 9 КУпПА адміністративним правопорушеням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпПА керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред»явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена кртка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п»яти неоподатковуваних мінімувів доходів громадян.

При цьому, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорущшення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушенн, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для првильного вирішення справи.

Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Посилання позивача на те, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, є невірне з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 та ч. 5 ст. 258 КупАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодкексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне праворушеня особа оспорить допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов»язана скласти протокол про адміністративне правопорушеня відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так процедура розгляду поліцейськими справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні праворушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р, зареєстрованої у Міністрерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853. Згідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віііднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адмінітративне правопорушення без складання відповідного протоколу. У п. 2 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 122 КупАп, виноситься на місці вчинення адміністративне правопорушення.

Таким чином, інспектор патрульної служби, який уповноважений виносити постанову про притягнення до адмінвідповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право розглядати адміністративні справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення, а не за місцезнаходженням УПП у м. Києві ДПП.

Отже, суд вважає, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2, який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, керуючись Правилами дорожнього руху України та своєю правосвідомістю, встановив порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач нічим не довів відсутність у своїх діях порушень Правил дорожнього руху України та не довів, що постанову про накладення адміністративного стягнення було складено з порушенням діючих норм законодавства. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72, 77, 243, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ст.ст. 9, 122, 251, 252, 258, ст. 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення суд,

ВИРІШИВ:

Залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судовог орішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження у відповідний строк від дня вручення рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць