Справа № 591/5794/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя І інстанції: Клименко А.Я.

17 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/5794/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старостіна В.В.

суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2018, по справі № 591/5794/17, розташованого за адресою: вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради третя особа Виконавчий комітет Сумської міської ради

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2017 року, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми суду з позовом до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Сумської міської ради в якому просить суд:

- визнати дії управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () щодо організації демонтажу сіті-лайту по АДРЕСА_1 за порушення умов договору тимчасового користування в частині виконання фінансових зобовязань зазначеного в пункті 21 додатку до рішення №643 від 16.12.2014 року протиправними та зобов'язати повернути його у належному стані та провести монтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_2 на попереднє місце його розташування;

- стягнути з управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () на користь ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені судові витрати, що включать в себе судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі дозволу №171/11 розміщувала рекламний засіб "сіті-лайт" по АДРЕСА_1. Строк дії дозволу закінчувався 02.08.2016 року, однак рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.08.2016 року № 444 (зі змінами) дію дозволу продовжено. За користування місцем для розміщення рекламного засобу, ФОП ОСОБА_2 сплачувала кошти по договору тимчасового користування місцем, що знаходиться у комунальній власності для розміщення рекламних засобів №208 від 01.06.2011 року, який укладений з департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, останній платіж здійснила в квітні 2017 року. За наданою виконавчим комітетом Сумської міської ради інформацією в листі від 05.07.2017 року №404/03.02.03-02, сіті-лайт по АДРЕСА_1 було демонтовано, управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.12.2014 року №643 "Про демонтаж рекламних засобів, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми" за порушення фінансових зобов'язань.

Позивач зазначає, що департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради згідно рішення Сумської міської ради №254-МР від 27.01.2016 року знаходиться в стадії ліквідації, з боку ліквідаційної комісії департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради їй не надходили претензії щодо заборгованості по договору, повідомлення про заміну сторони у зобов'язанні. А тому, перед управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради у ФОП ОСОБА_2 не має ніяких фінансових зобов'язань. На час проведення демонтажу не існувало рішення виконавчого комітету Сумської міської ради, яким би доручалося посадовим особам управління архітектури та містобудування Сумської міської ради забезпечити виконання робіт по демонтажу сіті-лайту по АДРЕСА_1 у зв'язку з наявністю у ФОП ОСОБА_2 заборгованості по договору чи з будь-яких інших підстав. Крім того, в порушення вимог пункту 2.3 Порядку демонтажу, обліку, збереження, оцінки та реалізації засобів зовнішньої реклами у м. Суми затвердженого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.01.2012 №25 (зі змінами) з боку управління архітектури та містобудування Сумської міської ради на адресу позивача замовною кореспонденцією не надходило ніяких повідомлень про порушення ним умов Договору. Позивач вважає, що посадові особи управління архітектури та містобудування Сумської міської ради провели демонтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1 з перевищенням повноважень та без правових підстав.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2018 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () щодо організації демонтажу сіті-лайту по АДРЕСА_1 за порушення умов договору тимчасового користування в частині виконання фінансових зобов'язань зазначеного в пункті 21 додатку до рішення №643 від 16.12.2014 року протиправними та зобов'язано повернути його у належному стані та провести монтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на попереднє місце його розташування.

Стягнуто з Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () на користь ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 1000 грн., суму судового збору в розмірі 2240 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми та прийняти рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасникв справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матералах справи доказами, що виконавчим комітетом Сумської міської ради 16.12.2014 року прийнято рішення №643 "Про демонтаж рекламних засобі, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми". Пунктом 1 вказаного рішення доручено департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (ОСОБА_3.) провести демонтаж рекламних засобів перелік яких визначено у додатку до цього рішення. Відповідно до пункту 21 додатку до рішення № 643 від 16.12.2014 року підлягає демонтажу сіті-лайт АДРЕСА_1 за порушення умов договору тимчасового користування в частині виконання фінансових зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та відповідно оскаржувані дії підлягають визнанню незаконними, а демонтований рекламний засіб повинен бути повернутий у належному стані на поереднє місце його розташування. У звязку з вказаним, судом першої інстанції також стягнено моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про рекламу" №270/96 від 03.07.1996 року, Постановою КМУ №2067 від 29.12.2003 року "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами", визначений перелік органів державної виконавчої влади та їх повноваження, щодо контролю за дотриманням законодавства України про рекламу.

Відповідно до пункту 5 Типових правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про рекламу" визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13.3 Правил розміщення зовнішньої реклами на території міста Суми передбачено, що у разі порушення правил розміщення зовнішньої реклами робочий орган звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою про усунення порушень у визначений строк.

У разі невиконання цієї вимоги робочий орган подає інформацію до інспекції з питань захисту прав споживачів в Сумській області у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.6. Порядку встановлено, що виконавчий комітет Сумської міської ради приймає рішення про проведення демонтажу рекламних засобів, що розміщені з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми, у якому зазначається перелік рекламних засобів, що підлягають демонтажу із зазначенням типу рекламних засобів, адрес їх розташування та власників (якщо такі встановлені).

Пунктом 2.1.3 Порядку встановлено, що демонтаж рекламних засобів проводиться у випадку, коли є місце порушення умов, вказаних у Дозволі на розміщення зовнішньої реклами та/або у Договорі на тимчасове користування місцем, що знаходиться в комунальній власності, для розташування рекламного засобу.

Всі повідомлення про порушення Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми направляються власнику рекламного засобу замовною кореспонденцією чи вручаються йому під підпис (пункт 2.3 Порядку).

У разі не виконання вимоги про усунення порушень Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми, робочий орган готує проект рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо здійснення демонтажу рекламних засобів, розміщених з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми (пункт 2.4 Порядку).

Відповідно до вимог Порядку таке повідомлення не направляється лишу у випадку, коли власника рекламного засобу не встановлено.

Судом першої інстанції встановлено, що управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради замовною кореспонденцією не направлялося повідомлення позивачу про порушення ним Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми, не готувався проект рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо демонтажу рекламного засобу типу сіті-лайт по АДРЕСА_1, демонтаж 21.04.2017 року було проведено відповідачем на підставі рішення виконавчого комітету від 16.12.2014 року № 643 "Про демонтаж рекламних засобі, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми".

Крім того, 27.01.2016 року Сумською міською радою прийнято рішення №254-МР, яким передбачено ліквідацію департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради без правонаступництва.

Згідно договору тимчасового користування місцем, що знаходиться у комунальній власності для розміщення рекламних засобів №208 від 01.06.2011 року, укладеного з департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, позивач щомісячно повинен сплачувати на рахунок робочого органу 35,28 грн.. В матеріалах справи наявна квитанцію про сплату у квітні 2017 року ФОП ОСОБА_2 за користування місцем для розміщення рекламного засобу платежу в розмірі 864 грн..

Судом першої інстанції встановлено, докази про заміну сторони у договорі тимчасового користування місцем, що знаходиться у комунальній власності для розміщення рекламних засобів № 208 від 01.06.2011 року відсутні.

Також, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано належних доказів того, що у позивача перед управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради згідно договору виникла заборгованість за користування місцем для розміщення рекламного засобу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач всупереч чинному законодавству, з порушенням встановленої процедури демонтував рекламний засіб типу сіті-лайт по АДРЕСА_1, чим порушив права ФОП ОСОБА_2.

Також в порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" начальником управління архітектури та містобудування Сумської міської ради розглянуто звернення ФОП ОСОБА_2 від 07.07.2017 року, в якому остання оскаржувала його ж дії, та за його підписом надана відповідь про відсутність в діях посадових осіб управління архітектури та містобудування Сумської міської ради порушень закону.

Щодо стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської ради на користь ФОП ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., колегія суддів не погоджує з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем під час розгляду справи не доведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Наявна в матеріалах справи довідка з медичного закладу, відповідно до якої зазначено, що з 15.05.2017 по 31.05.2017 ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ СОР "Сумський обласний спеціалізований диспансер радіаціного захисту населення", колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначена довідка підтверджує факт лікування, однак жодним чином не підтверджує наявність причинного зв'язку з діями відповідача.

Сама по собі наявність практики Європейського Суду з прав людини щодо стягнення з держави на користь особи, що звертається до суду, моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України, не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000,00грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської ради на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., колегія суддів не погоджує з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини при розгляді справ "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Пмайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006,"Меріт проти України" від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано лише її клопотання з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми, які позивач очікує понести у звязку із розглядом справи.

Однак, позивачем, на підтвердження заявленого клопотання, не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про понесення витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги та які відповідають вище встановленим вимогам, зокрема, видаткового касового ордеру, звіту про виконану роботу, розрахунку чи акту здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

З урахуванням викладеного, коллегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської ради на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до с. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для часткового скасування оскарженого судового рішення та прийняття нової постанови в частині позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2018 по справі № 591/5794/17 в частині стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () на користь ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. по справі № 591/5794/17 скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні вимог про стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради () на користь ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Зарічанського районного суду м. Суми від 03.05.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді С.С. Резнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 20.07.2018.