Справа № 2540/2508/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 липня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2508/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Артем Банк", третя особа - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконними і неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Артем Банк", третя особа - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати незаконними і неправомірними дії відповідача та його(її) рішень щодо нікчемності правочину Договору банківського рахунку №ПР/BNK210/9 від 25.10.2016, укладеного між АТ "Артем Банк" та позивачем;

- зобов'язати відповідача відшкодувати гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.111950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Так, відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до поняття "справа адміністративної юрисдикції", наведеного у ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, під нею розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із ч.ч.1,2,10 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до вказаної статті, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону з моменту укладення в силу закону (ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч.2 ст.38 цього ж Закону перевірка правочинів і видане рішення про визнання правочину нікчемним. При цьому, наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

Тобто, рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, а є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 11.04.2018 №910/12294/16, від 16.05.2018 №910/24198/16 та від 16.05.2018 №910/17448/16.

Таким чином, оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього рішення. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. А тому, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним. З наведного слідує, що позовні вимоги про визнання незаконними і неправомірними рішень уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності правочину, а саме Договору банківського рахунку №ПР/BNK210/9 від 25.10.2016, укладеного між АТ "Артем Банк" та позивачем не можуть розглядатися у судах (в тому числі у господарських). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №815/5392/16.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги не можуть розглядатися в адміністративному суді.

Згідно п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження в частині позовних вимог щодо визнання незаконними і неправомірними рішень уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності правочину, а саме Договору банківського рахунку №ПР/BNK210/9 від 25.10.2016, укладеного між АТ "Артем Банк" та ОСОБА_1 - відмовити.

Роз'яснити позивачу, що спір про дійсність правочину віднесено до юрисдикції цивільного суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали суду надіслати відсутнім сторонам по справі до відома.

Відповідно до ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно ст.294 КАС України може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду

Суддя Л.О. Житняк