Справа № 431/2242/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року справа №431/2242/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 року у справі № 431/2242/18 (суддя І інстанції - Ткач О.В. м. Старобільськ Луганська область) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цибенка Вадима Геннадійовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник) звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цибенка Вадима Геннадійовича (далі - відповідач) про визнання дій службової особи інспектора роти № 1 батальйону УПП в Луганській області рядового поліції Цибенка В.Г. з притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними; скасування постанови інспектора роти № 1 батальйону УПП в Луганській області рядового поліції Цибенка В.Г. у справі про адміністративне правопорушення серії АР 505460 від 30 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 2-3).

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю за необґрунтованістю (а.с. 26)

Не погодившись із судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги (а.с. 30-31).

В обґрунтування апеляційної скарги вказано про невірне трактування як відповідачем, так і судом обставин справи і, як наслідок, порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішень.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до вказаного Закону встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі -ПДР).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

При цьому, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем - інспектором патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цибенком В.Г. щодо позивача складено постанову серії АР № 505460 від 30 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) (а.с.8).

Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 30 квітня 2018 року о 13 годині 17 хвилин між м. Старобільськ й с. Половинкине, на автошляху Н-21, керуючи автомобілем ВАЗ - 21093 державний номерний знак НОМЕР_1, рухався без ввімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів, поза населеним пунктом, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України (а.с. 8).

Положеннями частини 2 статті 122 КУпАП передбачено, що «… порушення правил … користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, … - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із абз. г) п. 9.1 ПДР попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Приписами абз. 1 п. 9.8 ПДР передбачено умови, за яких з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене в будь-який час року під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби.

В той же час, відповідно до абз. 8 п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до частини 8 статті 121 КУпАП під транспортними засобами, в тому числі у статті 122, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Суд зазначає, що матеріали справи містять диск із відеозаписом, яким підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. Зокрема, із вказаних відеозапису вбачається, що позивач у світлу пору доби поза межами населеного пункту не увімкнув ближнє світло фар за відсутності в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів (а.с. 22).

Крім того, вказане не заперечувалося і самим позивачем як на відеозаписі, так і в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги позивача про необхідність застосування в даному випадку положень статті 125 КУпАП, суд не приймає, оскільки статтею 125 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, вчинене позивачем правопорушення передбачене саме нормою частини 2 статті 122 КУпАП, а тому підстави для застосування приписів статті 125 КУпАП відсутні.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями Розділу IV КУпАП передбачено загальні положення та особливості провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до частин 2 та 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Положеннями статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, серед іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами статті 33 КУпАП встановлено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно із п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція) поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що із матеріалів долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що інспектором патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Цибенком В.Г. дотримано відповідного порядку щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що кваліфікація правопорушення, скоєного позивачем є правильною, адміністративне стягнення застосоване згідно до санкції частини 2 статті 122 КУпАП.

Відповідно до частин 1-4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача - відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись статтями 2, 229, 241, 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 року у справі № 431/2242/18 - залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 року у справі № 431/2242/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цибенко Вадима Геннадійовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не піддягає оскарженню відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Сіваченко