Справа № 823/1627/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

17 липня 2018 року справа № 823/1627/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Дорошенко Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №249/06 від 20.12.2017;

- припинити стягнення з ОСОБА_3 переплаченої пенсії.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що їй нараховано пенсію на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії від 30 вересня 2004 року №782, виданої Черкаським районним споживчим товариством. При обчислені розміру пенсії враховано заробітну плату за період роботи з 1 січня 1989 року по 31 грудня 1993 року.

Сектором контрольно - перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проведено звірку первинних бухгалтерських документів на підставі яких Черкаським районним споживчим товариством видано довідку про заробіток для обчислення моєї пенсії.

За результатами перевірки товариству рекомендовано видати іншу довідку, внаслідок чого 08.12.2017 Черкаським районним споживчим товариством відкликано попередню довідку та видано нову №168 на підставі якої відповідачем проведено перерахунок пенсії та прийнято рішення № 249/06 від 20.12.2017 про стягнення переплаченої пенсії, за період з 01.01.2005 по 31.12.2017, в сумі 52317,91 грн. щомісячно по 20% нарахованих сум до повного погашення заборгованості.

Позивач стверджує, що повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулася з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. В даному випадку позивач не зловживала своїми правами, тому вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню, а відрахування з пенсії повинно бути припинено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

У відзиві на адміністративний позов та в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що органи, які призначають пенсії мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час перевірки викладених в довідці про заробітну плату від 30.09.2004 №782 відомостей встановлено порушення, які стали підставою для нарахування завищеної пенсії.

Управлінням після перерахунку ОСОБА_3 розрахувало переплату пенсії за період з 01.01.2005 по 30.12.2017 в сумі 52 317,91 грн.

Оскільки для призначення пенсії ОСОБА_3 подано неправдиві відомості, що призвело до необґрунтованих виплат пенсії та нанесення збитків державі в особі Пенсійного фонду України і враховуючи, що позивач за зверненням управління добровільно не погодилась відшкодувати переплату пенсії, відповідно до п. 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийнято рішення №249/06 від 20.12.2017 стягувати переплату пенсії з ОСОБА_3 в сумі 52317,91 грн. щомісячно по 20% нарахованих сум до повного погашення заборгованості.

На підставі наведеного представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку з 22.09.2004 і з цього часу їй призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія призначена на підставі довідки про заробітну плату за період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1993, виданої Черкаським районним споживчим товариством від 30.09.2004 №782.

Посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 08.12.2017 проведено перевірку достовірності відомостей зазначених в довідці №782 від 30.09.2004 про заробітну плату виданої ОСОБА_3 За результатами перевірки складено довідку №1858 від 08.12.2017 про обґрунтованість (відповідність) довідок, поданих для призначення (перерахунку) пенсії.

З довідки №1858 від 08.12.2017 вбачається, що під час звірки між особовими рахунками та довідкою про заробітну плату ОСОБА_3 за 1989-1993 роки виявлено розходження та рекомендовано установі надати нову довідку про заробіток ОСОБА_3 за період з 01.01.1989 по 31.12.1993 з урахуванням зауважень.

Черкаським районним споживчим товариством відкориговано показники заробітної плати позивача та видано нову довідку про заробітну плату №168 від 08.12.2017 на підставі якої відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3, що має наслідком її зменшення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №249/06 від 20.12.2017 про утримання з ОСОБА_3 надміру виплачених сум пенсій за період з 01.01.2005 по 30.12.2017 в розмірі 52 317,91 грн.

Вказане рішення прийнято з посиланням на ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058-IV) та містить вказівку про необхідність повернення надміру виплачених сум пенсії внаслідок зловживання з боку пенсіонера.

Вирішуючи питання про правомірність зазначеного рішення відповідача, суд зазначає, що порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону №1058-IV та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XI (далі Закон №1788-XI), за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20% пенсії).

Приписами ч. 1 ст. 103 Закону №1788-XI закріплено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, з аналізу вищевказаних норм стає зрозуміло, що підставою для повернення надміру виплаченої пенсії є: або встановлення факту зловживання з боку пенсіонера; або подання страхувальником недостовірних даних.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-XI є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними, недостовірними або підробленими відомостями.

Відповідно до статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних, тобто, законодавець визначає тільки ці дві підстави стягнення суми пенсій, виплачених надміру.

В силу положень ч. 2 ст. 101 Закону №1788-XI підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що пенсіонер не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються підприємствами чи іншими організаціями на виконання покладених на них обовязків.

Відносини, повязані із встановленням факту фіктивності того чи іншого документа, підпадають під ознаки такого діяння як використання підроблених документів, що відповідно до ст. 358 Кримінального кодексу України є злочином.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що факт підробки документа та використання підробленого документа повинні підтверджені лише вироком суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили.

Отже, на пенсіонера може бути покладений обовязок про повернення надлишково виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення обєктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність обєктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що з боку позивача мали місце зловживання або повідомлення недостовірної інформації, що призвело до призначення та виплати пенсії без законних на те підстав.

Матеріали адміністративної справи свідчать, що довідка про заробітну плату №782 від 30.09.2004 видана Черкаським районним споживчим товариством, яка і має нести відповідальність за достовірність відомостей вказаних довідці, а тому в даному випадку відсутні будь-які зловживання з боку позивача.

За таких обставин, позовну вимогу про визнання протиправним та скасування оскарженого рішення відповідача слід задовольнити.

Щодо вимоги позивача про припинення стягнення пенсії, суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позивач не ставить вимог про визнання дій відповідача щодо утримання сум переплаченої пенсії протиправними, однак суд приймає до уваги, що відповідач не надав доказів вручення оскарженого рішення позивачу, тобто утримання з пенсії ОСОБА_3 відбувається без її відома, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області припинити таке утримання.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В розумінні ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Отже, обовязковою умовою розгляду будь-якої адміністративної справи є сплата судового збору.

За загальним правилом обовязок сплати судового збору покладено на позивача, який в подальшому згідно ч. 3 ст. 139 КАС України компенсується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача субєкта владних повноважень.

Враховуючи, що позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору та судом не вирішено питання про його сплату під час відкриття провадження у справі, тому за результатами вирішення спору на користь позивача, який не сплачував судовий збір, ці витрати повинні бути стягнуті до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №249/06 від 20.12.2017.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо утримання з ОСОБА_3 сум переплаченої пенсії протиправними та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області припинити таке утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРОПУ 21366538) на користь Черкаського окружного адміністративного суду (отримувач платежу: УК у м. Черкасах/Черкаси, , розрахунковий рахунок: 4028, код банку отримувача МФО 899998, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходу бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 704 грн. (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 липня 2018 року.

Суддя В.В. Гаращенко