Справа № 804/7637/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року Справа № 804/7637/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняДраготи С.А.
представника позивача представника відповідача Чумакова А.В. Чохелі Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський пивоварний завод «Дніпро» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2017р. адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський пивоварний завод «Дніпро» залишено без руху.
Ухвалою суду від 05.12.2017р. відкрито провадження в адміністративній справі №804/7637/17 та призначено до розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив задовольнити його.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки останній при прийняті оскаржуваних рішень діяв у межах повноважень та у спосіб передбаченому нормами чинного законодавства.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ПАТ «ДПЗ «Дніпро» було власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, будинок 9.
Рішенням Дніпропетровської міської ради №112/11 від 30 липня 2003 року земельна ділянка площею 7,9732 га, яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 9, передана в оренду ПАТ «ДПЗ «Дніпро» строком на п'ятнадцять років.

30 жовтня 2003 року між ПАТ «ДПЗ «Дніпро» та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди на вказану земельну ділянку, який зареєстрований в Управлінні земельних ресурсів м. Дніпропетровська 11 листопада 2003 року за №4510.

27.09.2006 року між ПрАТ «ДПЗ «Дніпро» та ТОВ «СКМ Істейт» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна , що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, б. 9 (частини будівель від загальної кількості, що знаходяться за зазначеною адресою).

Листом від 10 квітня 2013 року ПрАТ «ДПЗ Дніпро» повідомило Дніпропетровську міську раду про припинення договору оренди від 30 жовтня 2003 року.

За наслідками припинення договірних відносин з 10.04.2013 року позивач зупинив декларування податкових зобов'язань з оренди за землю та сплату орендної плати за землю.

Таким чином, позивач вважає, що у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці, змінився користувач цієї земельної ділянки, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України.

15.09.2017р. працівниками відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування орендної плати за земельні ділянки, що перебувають в користуванні на підставі укладених з Дніпропетровською міською радою договорів оренди землі за період з 01.01.2016р. по 31.07.2017р.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт перевірки від 15.09.2017р. №12131/04-36-14-02/30561920 яким встановлено порушення п.286. ст. 286, п.288.1, 288.2, 288.3, 288.5, 288.7 ст.288 ПК України, що полягає у занижені суми орендної плати за земельну ділянку за період з 01.01.2016р. по 31.07.2017р. на загальну суму 7854539,56 грн. та неподанні позивачем податкових декларацій по орендній платі за 2016 та 2017 роки.

На підставі акту перевірки від 15.09.2017р. №12131/04-36-14-02/30561920 контролюючим органом 02.11.2017р. винесено податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з орендної плати у сумі 5435780,33грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 2717890,16грн.; та №, яким нараховано суму штрафних (санкцій) у розмірі 340,00грн.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з означеним позовом до суду.

Так, підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Як зазначалося раніше, між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2003 року за №4510.

На час розгляду справи вищевказаний договір є чинним, доказів щодо спростування означеного сторонами не надано.

При цьому суд зазначає, що строк дії договору від 11 листопада 2003 року за №4510 встановлений до 30.07.2018р.

Отже, до 30.07.2018р. позивач є орендарем земельної ділянки відповідно до договору оренди від 11 листопада 2003 року за №4510 та на останнього покладено обов'язки щодо подачі декларації з орендної плати за землю та сплати відповідного податку згідно з вимогами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 288.2., п.288.3, п.288.4, п.288.5 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Як передбачено п. 285.1 та п.285.2. ст. 288 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2. ст.288 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до положень п. 287.3. ст. 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Водночас, позивач вважає що останній не є платником орендної плати, оскільки 27.09.2006 року ним відчужено ТОВ «СКМ Істейт» частину нерухомого майна, які розташовані на зазначеній орендованій земельній ділянці, у зв'язку з чим позивач набув статусу платника земельного податку та на виконання означеного подавав до контролюючого органу відповідні декларації та сплачував суму земельного податку.

Разом з тим, суд не погоджується з вищевказаними доводами позивача, оскільки у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1,пункту 269.2 статті 269,підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16).

Отже, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Таким чином, позивач після відчуження ТОВ «СКМ Істейт» частини нерухомого майна не набув право власності на орендовану ним земельну ділянку, а залишився орендарем тієї частки земельної ділянки на якій розташовано його нерухоме майно.

При цьому, суд зазначає, що позивач сплачуючи земельний податок та подаючи відповідні декларації, фактично, самовільно визначав собі статус платника земельного податку, що не відповідає дійсним обставинам справи.

З огляду на означене, контролюючим органом при винесені оскаржуваних рішень було враховано, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2006 року до ТОВ «СКМ Істейт» надійшло нерухоме майно площею 24552,9кв.м. та відповідно 2,4553 га землі, в той час як позивач продовжував користуватися земельною ділянкою у розмірі 5,5179га., відповідно до договору оренди від 11 листопада 2003 року за №4510.

Так, податковим повідомленням рішення № від 02.11.2017р. було нараховано сума грошового зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за орендну плату земельної ділянки у розмірі 5,5179га.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 02.11.2017р. № та №, суд відмовляє у задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст.244 ,245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 червня 2018 року.

Суддя О.В. Єфанова