Справа № 822/2330/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року

Київ

справа №822/2330/16

адміністративне провадження №К/9901/15613/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (головуючий суддя - Біла Л.М., судді - Граб Л.С., Гонтарук В.М.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області ДФС (далі - Славутська ОДПІ), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Славутської ОДПІ №88-о від 07 листопада 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2.»; - поновити ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Славутської ОДПІ з 07 листопада 2016 року; - стягнути з Славутської ОДПІ середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

2. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що дії відповідача щодо його звільнення у зв'язку із скороченням штату є неправомірними та такими, що порушують права та інтереси позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Славутської ОДПІ №88-о від 07 листопада 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2.», поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Славутської ОДПІ з 08 листопада 2016 року, стягнуто з Славутської ОДПІ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2016р. по 27.12.2016р. включно. Постанова в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Славутської ОДПІ та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 2585 гривень допущена до негайного виконання.

4. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що позивача 02.02.2016 року попереджено про наступне вивільнення з підстави скорочення чисельності штату, якої не було до 28.04.2016 року. Попередивши позивача про скорочення, 02.03.2016 року на чотири посади головних державних ревізорів - інспекторів були переведені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, замість позивача ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що незаконно, адже для цього не було підстави - скорочення посад головних державних ревізорів-інспекторів Відділу податків і зборів з юридичних осіб. Скорочення чисельності і штату Славутської ОДПІ з 109 штатних одиниць до 72 штатних одиниць станом на 02.02.2016 року не стосувалось посад головних державних ревізорів - інспекторів Відділу податків і зборів з юридичних осіб, в якому працював позивач, яке відбулось тільки 28.04.2016 року на підставі штатного розпису на 2016 рік Славутської ОДПІ, затвердженого 22.03.2016 року. Тільки з 28.04.2016 року повинні були враховуватись вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права працівників на залишення на роботі з усіх працюючих у Відділі головних державних ревізорів-інспекторів, чого відповідач не зробив, як і не пропонував будь-якої іншої роботи ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

6. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року апеляційну скаргу Славутської ОДПІ задоволено повністю, скасовано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року, прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Славутської ОДПІ про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії.

7. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позовних вимог, зазначив, що вважає не спростованим факт правомірності попередження ОСОБА_2 про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штатної чисельності, оскільки факт скорочення чисельності посад мав місце 01.02.2016р., в тому числі і у відділі оподаткування юридичних осіб. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідача, всього підлягали попередженню про наступне вивільнення працівники в кількості 91 особа, щодо кожного з яких відповідач мав забезпечити дотримання вимог законодавства про працю, у тому числі в частині переважного права залишення на роботі. В порівнянні з іншими працівниками, у зв'язку з відсутністю більш високої кваліфікації і продуктивності праці, а також враховуючи відсутність у позивача права на переважне залишення на роботі, відповідач мав право на переведення більш кваліфікованих працівників відділу оподаткування юридичних осіб, посади яких скорочувалися, на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з юридичних осіб, зокрема ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, замість ОСОБА_2 В оскаржуваному рішенні надано правову оцінку факту переведення 02.03.2016р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на посади головних державних ревізорів-інспекторів, однак не обґрунтовано на підставі яких обставин справи суд першої інстанції прийшов до висновку щодо незаконності такого переведення, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів проведення порівняльної характеристики кваліфікації зазначених працівників та ОСОБА_2 Станом на 01.02.2016р. в Славутській ОДПІ були наявні такі вакантні посади: посада головного державного інспектора з питань інформаційних технологій, кваліфікаційною вимогою для призначення на яку є наявність вищої технічної освіти, якої немає у ОСОБА_2, а також тимчасова посада головного державного інспектора з питань матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, яка була запропонована ОСОБА_9 як особі, яка має вищі, у порівнянні з позивачем, кваліфікацію та продуктивність праці, а також стаж роботи в Славутській ОДПІ та спеціальне звання, яка прийняла вказану пропозицію та в подальшому призначена на зазначену посаду. Крім того, на момент звільнення позивача (07.11.2016р.) у відповідача були відсутні інші вакантні посади, які міг зайняти позивач. Відповідач, надаючи перевагу у збереженні на посаді більш кваліфікованих працівників, а також враховуючи відсутність можливості запропонувати ОСОБА_2 іншу вакантну посаду, діяв правомірно та мав достатньо правових підстав для звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_2 (далі - скаржник) у квітні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року.

9. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги, скаржник посилається на згоду з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду у постанові від 27 грудня 2016 року. Зазначає, що 02.03.2014р. на 4 посади головних державних ревізорів-інспекторів були переведені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, замість позивача та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що є незаконним, оскільки не було скорочення посад головних державних ревізорів-інспекторів Відділу податків і зборів з юридичних осіб. Вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам посилання відповідача на відсутність вакантних посад з моменту попередження та до звільнення позивача, оскільки у березні 2016 року на посаду головного державного ревізора-інспектора прийнято ОСОБА_5 на період відпустки основного працівника ОСОБА_10 і на посаду якої на період відсутності її у зв'язку з відпусткою по догляду за дитиною було переведено позивача, а пізніше після звільнення ОСОБА_5 на цю посаду було переведено ОСОБА_4, в період, коли ОСОБА_10, ОСОБА_2 та позивач не були звільненні. Скаржник вважає, що відповідач упереджено та необґрунтовано надав оцінку за період роботи ОСОБА_2 в Славутській ОДПІ. Зауважує, що наявність довідки з оцінкою роботи позивача «задовільно» йому стало відомо лише під час судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду 27.12.2016р. Також зазначає, що відповідачем не враховано, що ОСОБА_2 навчається у вищому навчальному закладі на заочному відділенні Навчально-наукового інституту права Університету ДФС України.

11. У травні 2017 року відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, яким просить залишити постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідно до затвердженого штатного розпису на 2016 рік, кількість штатних одиниць Відділу податків і зборів з юридичних осіб зменшилась на 5 одиниць у порівнянні зі штатним розписом Славутської ОДПІ на 2015 рік, зокрема, кількість посад «головний державний ревізор-інспектор», яку обіймав скаржник, скорочено з 6 до 4 одиниць. Вказує на те, що Славутська ОДПІ мала забезпечити дотримання вимог законодавства про працю, зокрема в частині переважного права залишення на роботі відповідно до вимог ст.42 КЗпП України відносно всіх осіб, а не тільки позивача. Зазначає, що посади «головний державний ревізор-інспектор» є однорідними та рівнозначними між собою. Посилається на те, що Славутської ОДПІ було здійснено порівняльну характеристику працівників Відділу оподаткування юридичних осіб, що висвітлено у відповідних довідках, а характеристика ОСОБА_2 є об'єктивною, не може ставитися під сумнів з огляду на найменший стаж роботи скаржника, найнижче спеціальне звання. Вказує, що лише ОСОБА_2 та ОСОБА_8 мали найнижчу оцінку безпосереднього керівника відділу щодо їх кваліфікації та продуктивності праці - «задовільно», а інші мали вищі оцінки. Стаж роботи скаржника найменший в Славутській ОДПІ серед працівників відділу та він не мав переважних прав залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками. Вважає, що після попередження працівників про наступне вивільнення, було здійснено законне та обґрунтоване переведення більш кваліфікованих працівників головних державних ревізорів-інспекторів Відділу оподаткування юридичних осіб, посади яких скорочувалися, на посади головних державних ревізорів-інспекторів Відділу податків і зборів з юридичних осіб.

12. Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Відповідно до Штатного розпису Славутської ОДПІ, який введено в дію наказом Славутської ОДПІ №2 від 02.02.2015р. від 31.01.2015р., затверджено штат в кількості 109 штатних одиниць, при цьому штатна чисельність відділу оподаткування юридичних осіб, в якому працював позивач, становила 10 штатних одиниць, серед яких 1 штатна одиниця - начальник відділу, 2 штатні одиниці - завідувач сектору, 6 штатних одиниць - головний державний ревізор-інспектор, 1 штатна одиниця - старший державний ревізор-інспектор.

14. Наказом Славутської ОДПІ №5-о від 29.01.2016р. «Про призначення працівників» ОСОБА_2 призначено в порядку переведення з 29 січня 2016 року з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_10 по 20.05.2016р. включно або до фактичної дати виходу з відпустки.

15. Відповідно до наданої відповідачем ОСОБА_11 про склад відділу від 16.12.2016р. №6586/10/22-14-04-10, відділ оподаткування юридичних осіб станом на 31.01.2016р. складався з 10 штатних одиниць, які займали 13 осіб: 1 штатна одиниця - начальник відділу (ОСОБА_12.); - 2 штатні одиниці - завідувач сектору (ОСОБА_13, ОСОБА_3); 6 штатних одиниць - ГДРІ (1. ОСОБА_6, 2. ОСОБА_7, 3. ОСОБА_4, 4. ОСОБА_5, 5. ОСОБА_14, (ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - на період відпустки основного працівника ОСОБА_14), 6. ОСОБА_10, (ОСОБА_2- на період відпустки основного працівника ОСОБА_10); 1 штатна одиниця - СДРІ (ОСОБА_9).

16. Згідно з Штатним розписом на 2016 рік Славутської ОДПІ від 22.01.2016р., який введено в дію з 01.02.2016р. наказом Славутської ОДПІ №82 від 28.01.2016р. затверджено штат в кількості 72 штатних одиниць. Замість Відділу оподаткування юридичних осіб, в якому обіймав посаду ОСОБА_2, створено Відділ податків і зборів з юридичних осіб та затверджено його штатну чисельність в кількості 5 штатних одиниць, серед яких 1 штатна одиниця - начальник відділу, 4 штатних одиниці - головний державний ревізор-інспектор, тобто чисельність новоствореного відділу зменшено на 5 штатних одиниць, зокрема скорочено 2 посади головних державних ревізорів-інспекторів, а загальна штатна чисельність Славутської ОДПІ, у порівнянні з попередньою, скорочена на 37 штатних одиниць.

17. На виконання вимог Наказу №82 від 28.01.2016р., у зв'язку зі зміною організаційної структури, штатного розпису та скорочення штатної чисельності, позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади не раніше 02.04.2016р., згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатної чисельності.

18. 02 лютого 2016 року Славутською ОДПІ надано до державної служби зайнятості звітну інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, де значиться також і посада, яку обіймав позивач.

19. Наказом Славутської ОДПІ №17-о від 02.03.2016р., у зв'язку із введенням в дію наказу від 28.01.2016р. №82, ОСОБА_5 з 02.03.2016р. переведено з посади головного державного ревізора-інспектора сектору податку на прибуток Відділу оподаткування юридичних осіб на посаду головного державного ревізора-інспектора Відділу податків і зборів юридичних осіб на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_10 по 20.05.2016р. включно або до фактичної дати виходу з відпустки. Цим же наказом на посади головних державних ревізорів-інспекторів Відділу податків і зборів з юридичних осіб переведено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

20. Наказом Славутської ОДПІ №202 від 28.04.2016р. «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Славутської ОДПІ» введено в дію з 28.04.2016р. штатний розпис Славутської ОДПІ в кількості 93 штатні одиниці.

21. Відповідно до Штатного розпису на 2016 рік від 28.04.2016р. у Відділі податків і зборів з юридичних осіб, передбачено 4 штатних одиниці, з яких 3 посади головних державних ревізорів-інспекторів.

22. Наказом Славутської ОДПІ №38-о ОСОБА_5 звільнено 13.05.2016 року з посади головного державного ревізора-інспектора Відділу податків і зборів з юридичних осіб, тому фактично на посадах цього відділу залишились ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_6

23. У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та перебуванням у відпустках ОСОБА_2 був відсутній на роботі у період з 12.02.2016р. по дату звільнення (07.11.2016р.).

24. Наказом Славутської ОДПІ №88-о від 07.11.2016р. ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора Відділу оподаткування юридичних осіб, у зв'язку зі зміною організаційної структури, штатного розпису, скороченням штатної чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

25. Станом на 01.02.2016р. в Славутській ОДПІ були наявні такі вакантні посади: посада головного державного інспектора з питань інформаційних технологій, кваліфікаційною вимогою для призначення на яку є наявність вищої технічної освіти, якої немає у ОСОБА_2, а також тимчасова посада головного державного інспектора з питань матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, яка була запропонована СДРІ ОСОБА_9 як особі, яка має вищі, у порівнянні з позивачем, кваліфікацію та продуктивність праці, а також стаж роботи в Славутській ОДПІ та спеціальне звання, яка прийняла вказану пропозицію та в подальшому призначена на зазначену посаду.

26. На момент звільнення позивача (07.11.2016р.) у відповідача були відсутні інші вакантні посади, які міг зайняти позивач.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

27. Частина 6 статті 43 Кодексу законі про працю України: громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

28. Пункт 3 частини 1 статті 43 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про Державну службу»: підставами для зміни істотних умов державної служби є скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

29. Частина 4 статті 43 Закону України «Про Державну службу»: про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

30. Пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про Державну службу»: підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

31. Абзаци перший та другий частини 3 статті 87 Закону України «Про Державну службу»: процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

32. Пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законі про працю України: трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

33. Частина 2 статті 40 Кодексу законі про працю України: звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

34. Частина 1 статті 42 Кодексу законі про працю України: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

35. Частини 2 та 3 статті 42 Кодексу законі про працю України: при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

36. Частини 1-3 статті 49-2 Кодексу законі про працю України: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

37. Пункти 12 та 13 статті 1 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту»: кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту. Компетентність - динамічна комбінація знань, вмінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, яка визначає здатність особи успішно здійснювати професійну та подальшу навчальну діяльність і є результатом навчання на певному рівні вищої освіти.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

38. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

39. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

40. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

41. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

42. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

43. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

44. ОСОБА_13 або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

45. Зі змісту статті 42 КЗпП України випливає, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

46. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

47. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

48. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

49. Посилання скаржника на переведення інших головних державних ревізорів-інспекторів на посади у Відділ податків і зборів з юридичних осіб не спростовує правомірності звільнення позивача, оскільки при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

50. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним правовим висновкам.

51. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

52. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

53. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

54. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

55. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

56. В задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

57. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року - залишити без змін.

58. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа