Справа № 302/91/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

м. Київ

справа №302/91/16-а

адміністративне провадження №К/9901/6738/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2016 року (суддя Кривка В.П.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року (головуючий суддя Большакова О.О., судді: Глушко І.В., Макарик В.Я.) у справі №302/91/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області, Міжгірського медичного коледжу, про призначення пенсії з 1994 року і визначення розміру заборгованості пенсії по перерахунку з 30 березня 1994 року по 28 грудня 2015 року з урахуванням інфляції та індексації та стягнення визначеної заборгованості пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вищезазначеним позовом. Вказувала, що набула право на пенсію у 1994 році після досягнення 55 років. Проте, із заявою про призначення пенсії за віком вона звернулась до пенсійного органу у 2004 році, і з цього часу отримує пенсію за віком. На думку позивача, орган Пенсійного фонду повинен зробити перерахунок пенсії з дня набуття нею права на її призначення, тобто з 1994 року, оскільки саме з вини училища вона не звернулась за пенсією у 1994 році. Вину училища позивач пов'язує з тим, що воно поставило позивача у 1994 році перед вибором: або працювати або отримувати пенсію, що, як виявилося згодом, було протиправним та позбавило її права на вчасне призначення пенсії та її отримання протягом 10 років (до дня звернення із заявою у 2004 році).

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, у задоволення позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області та отримує пенсію за віком з 2004 року з врахуванням страхового стажу 45 років 5 місяців і 20 днів.

Суди дійшли висновку, що враховуючи, що саме у 2004 році позивачем було подано заяву про призначення пенсії, підстав для здійснення перерахунку пенсії шляхом її призначення з дня набуття права на неї - з 1994 року, відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що ні позивач, ні установа, де вона працювала, не зверталися до управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області із відповідною заявою про отримання пенсії з більш пізнього віку або будь-яким іншим повідомленням, у зв'язку з чим відсутні підстави для встановлення надбавки за більш пізній вихід на пенсію, відповідно до ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судами обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і прийняти нову постанову про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області провести призначення та нарахування пенсії за віком ветерану праці (загальний стаж становить 57 років), матері 4 дітей, з часу настання пенсійного віку, тобто з 30 березня 1994 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди безпідставно не витребували її особової справи від медичного коледжу як доказ того, що нею не подавалась заява про відмову в отриманні пенсії. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно вирішувалось питання про встановлення надбавки за більш пізній вихід на пенсію, оскільки така вимога нею не заявлялась і, відповідно, не була предметом спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час досягнення позивачем пенсійного віку - 55 років, норми пенсійного забезпечення були врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній у 1994 році (далі - Закон №1788).

Статтею 12 Закону №1788 визначено, що право на пенсію за віком мають, зокрема, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років..

Статтями 80-83 Закону №1788 визначалися порядок призначення пенсій, строки її призначення та органи, які призначають пенсію.

Так, заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника. Пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження відділ соціального забезпечення видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Отже, чинним на час набуття позивачем права на призначення пенсії за віком законодавством було врегульовано порядок її призначення, обов'язковою і першочерговою умовою якого було подання особою заяви про її призначення. Відповідно, орган, що призначає пенсію, міг прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після її надходження.

Аналогічні положення щодо обов'язкового звернення особи за призначенням пенсії з відповідною заявою закріплює і Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який з 1 січня 2004 року є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, та прийнята на його виконання Постанова правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, із заявою про призначення пенсії у 1994 році позивач не зверталась, що позбавляло відділ соціального забезпечення можливості вчинити певні дії (призначити пенсію чи відмовити у її призначенні).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що протиправних дій (бездіяльності) управлінням Пенсійного фонду відносно позивача вчинено не було.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернулась у 2004 році і з цього часу отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що питання обчислення пенсії, зокрема, встановлення надбавки за більш пізній вихід на пенсію, не є предметом спору у даній справі, а тому суд апеляційної інстанції не повинен був надавати правової оцінки таким діям. Проте, враховуючи, що вказані обставини не призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ст.350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі №302/91/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду