Справа № 826/15890/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Фірма «Мисак» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанов та припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Фірма «Мисак» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанов та припису. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, на його думку, відповідачем безпідставно винесено оскаржувані постанови та припис, оскільки жодних реконструкцій приміщення позивачем не здійснювалось за весь період експлуатації такого. Крім того в обґрунтування позову позивачем вказується на прийняття оскаржуваних постанов не уповноваженою особо та хибність висновків відповідача при визначенні категорії складності об'єкта нерухомості.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року у задоволені позову ПП «Фірма «Мисак» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПП «Фірма «Мисак» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ПП «Фірма «Мисак» задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Підставою направлення адміністративної справи на новий розгляд слугувало те, що судами не було встановлено, коли ПП «Фірма «Мисак» здійснило будівництво (реконструкцію) та розпочато експлуатацію спірного об'єкта будівництва, не введеного в експлуатацію та чи зобов'язано ПП «Фірма «Мисак» реєструвати декларацію про початок виконання робіт, вводити в експлуатацію такий об'єкт будівництва і чи передавались на той час відповідальність за невиконання зазначених обов'язків у відповідності до пп.4, 6, ч.2 ст.1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в редакції в 19.01.2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року задоволено вказаний адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.01.2014 року № 02/14/7/26-24/0801/02/3 та № 03/14/7/26-25 0801/02/3.

Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві від 24.12.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що, на його думку, судом першої інстанції не було взято до уваги доводи та докази, що викладені відповідачем в запереченні на адміністративний позов, що призвело до винесення неправильного рішення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю у м.Києві, на підставі звернення гр.ОСОБА_2 від 26.11.2013 року вх.№ 7/26-С-2611/1, проведена позапланова перевірка дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт від 24.12.2013 року.

Перевіркою з виїздом на об'єкт 24.12.2013 року встановлено, що власником нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ПП «Фірма «Мисак», яке експлуатується під офіси.

Так, у ході перевірки встановлено, що ПП «Фірма «Мисак» виконано будівельні роботи з реконструкції зазначеної будівлі, а саме: змінено техніко-економічні показники шляхом влаштування прибудови до будівлі; також перевіркою встановлено, що горищний поверх також реконструйовано, шляхом влаштування нових приміщень під офіси без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст.ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, перевіркою встановлено, що будівля за вказаною вище адресою експлуатується без прийняття в експлуатацію після виконання будівельних робіт із реконструкції, відповідно до вимог законодавства України, чим порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», додатку М ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та ДСТУ-НБВ. 1.2-16:2013 визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва» зазначений об'єкт будівництва відноситься до III категорії складності.

24 грудня 2013 року відповідачем, у зв'язку з виявленням порушень, винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалося: 1) з 24.12.2013 року заборонити експлуатацію нежитлової будівлі до усунення порушення відповідно до вимог чинного законодавства; 2) до 27.01.2014 року усунути виявлене порушення у сфері містобудівного законодавства відповідно до вимог чинного законодавства.

24 грудня 2013 року контролюючим органом складено протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, із фіксуванням суті правопорушення та повідомленням про розгляд справи у сфері містобудівної діяльності, що відбудеться 08.01.2014 року о 10:00 год. у приміщенні Інспекції.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві 08 січня 2014 року за результатами розгляду справи у сфері містобудівної діяльності прийнято постанови:

№ 02/14/7/26-24/0801/02/3, якою до ПП «Фірма «Мисак» за вчинення правопорушення, передбаченого абз.4 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», застосовано штрафні санкції у розмірі 109 620,00 грн;

№ 03/14/7/26-25/0801/02/3, якою до ПП «Фірма «Мисак» за вчинення правопорушення, передбаченого абз.4 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», застосовано штрафні санкції у розмірі 109 620,00 грн.

Вважаючи вказані припис та постанови про накладення штрафних санкцій протиправними, позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи даний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 вбачається, що посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право: видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пп.3); забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника відповідної інспекції чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію (пп. 10).

За приписами ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Таким чином, експлуатація спірного об'єкта, який не прийнято в експлуатацію, заборонена законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІII категорій складності.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» відповідальність за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації, на об'єктах III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

Згідно з п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

При цьому, з дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24.10.2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21.09.2000 року №1988-111).

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22.12.2011 року № 4220-VI Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» викладено у новій редакції, п.п.4 і 6 ч.2 ст.2 якої передбачають, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації; експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи в будівельно-технічній сфері.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. На розгляд експертизи постановлено наступні питання: 1) Коли було виконано будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі за адресою: м.Київ, провул.Новопечерський, 19/3 літ «г», а саме: змінено техніко-економічні показники шляхом влаштування прибудови до будівлі, влаштовано нові віконні прорізи, реконструйовано горище шляхом влаштування нових приміщень під офіси ? 2) Яка категорія складності нежитлового приміщення за адресою: м.Київ, провул.Новопечерський, 19/3 літ «г» ?

Також, висвітлити інші питання, що виникнуть у ході проведення експертизи.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа» 18.06.2018 року проведено судову будівельно-технічної експертизу по адміністративній справі № 826/15890/14 за результатами якої складено висновок експерта № 2535, яким встановлено: 1. На об'єкті «Нежитлова будівля (літ. «Г») по пров.Новопечерському, 19/3 в м. Києві» проводилися будівельно - технічні роботи, а саме: виконано заміна шиферного покриття покрівлі на покриття з металочерепиці, покриття покрівлі в просторі горища подшито утеплювачем з влаштуванням пароізоляції, виконана обшивка приміщення горища з дерев'яних елементів, влаштоване покриття підлоги в приміщенні горища з дерев'яних елементів, проведена заміна віконних заповнень з дерев'яних конструкцій на металопластикові, всередині приміщень виконаний ремонт із застосуванням гіпсокартонних конструкцій, водоемульсійних покриттів, влаштовано підлогове покриття з ламінату і керамічної плитки в період 2009-2014 років. Зазначені будівельно - ремонтні роботи входять до складу «капітального ремонту», ознаки «реконструкції» будівлі відсутні; 2. Об'єкт «Нежитлова будівля «Г») по АДРЕСА_1» відноситься до класу наслідків (відповідальності) CCI та належить до II(друга) категорії складності.

Крім того, відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження, здійсненого Київською незалежною судово-експертною установою від 04.05.2015 року № 1196 встановлено, що нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до II категорії складності.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням від 09.02.1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», зокрема положення пп.4 та 6 ч.2 ст.2 щодо накладення штрафу за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема розпочали відповідне будівництво та не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.11.2012 року № 5496-VI, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним висновком має бути судження про те, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 року у справі № 21-433а13.

Зважаючи на викладене, передбачені пп.4 та 6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (в редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4220-VI) штрафні санкції можуть бути застосовані до суб'єкта містобудування лише у випадку вчинення ним відповідних порушень після 19.01.2012 року.

Відповідно до акта передачі частини майна від 01.06.1995 року ТОВ «Обчислювальний центр» передало у власність ПП «Фірма «Мисак» приміщення загальною площею 286 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції на підставі пояснень представника позивача було встановлено, що під час прийому-передачі зазначеного приміщення, інвентаризація з обмірами загальної площі приміщення в 1995 році не здійснювалась.

У зв'язку з чим, в 2000 році було проведено уточнення, про що зазначено в технічному паспорті.

Київське міське бюро технічної інвентаризації своїм листом від 14.04.2016 року № 4736 (И- 2016) повідомило ПП «Фірма «Мисак», що станом на 06.11.2000 року та 30.12.2003 року загальна площа нежитлової будівлі становила 293,3 кв.м. Під час проведення інвентаризації, самочинного будівництва не виявлено. Після демонтажу прибудови (гр. приміщень № 3) загальна площа зменшилась на 5,5 кв.м. та становить 279,4 кв.м. По відношенню до матеріалів первинної інвентаризації загальна площа зменшилась в наслідок проведення поточного ремонту та обшиття стін гіпсокартоном.

Як вбачається з копії інвентаризаційної справи за 2003 рік останній капітальний ремонт приміщення «Г» проводився в 1972 році, тобто до набуття, ПП «Фірма «Мисак» права власності на зазначене приміщення.

Отже, враховуючи те, що ПП «Фірма «Мисак» не здійснювало будівництво (реконструкцію), не розпочинало експлуатацію спірного об'єкта будівництва, не вводило в експлуатацію зазначене приміщення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказане товариство не зобов'язане було реєструвати декларацію про початок виконання таких робіт, вводити в експлуатацію такий об'єкт будівництва.

Таким чином, застосування до позивача положень пп.4, 6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в редакції від 19.01.2012 р. є необґрунтованим, а тому прийняття постанов та винесення припису прийнято з порушенням вимог законодавства без належного дослідження доказів та фактичних обставин справи, у зв'язку з чим останні підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О.Лічевецький

Повний текст складено 17.07.2018 року.