Справа № 826/10692/15
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - Уповноважена особа) про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 04 липня 2014 року № 44720, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», оформлене наказом від 18 листопада 2014 року № 6 (згідно з переліком);

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи, оформлене у вигляді наказу від 18 листопада 2014 року № 6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів» в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 04 липня 2014 року № 44720, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ»;

- зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Уповноважена особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильного застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 04 липня 2014 року № 44720 є нікчемним правочином. Також Уповноважена особа посилається на те, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

Під час судового засідання представник Уповноваженої особи підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Уповноваженої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та позивачем був укладений договір банківського вкладу, а тому вона набула статусу вкладника та має право на відшкодування гарантованої суми депозиту згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте вважає, що суд обрав невірний спосіб захисту порушеного права позивача.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що 04 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 44720. Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 190000 грн. 00 коп. у тимчасове користування на строк до 04 серпня 2014 року за процентною ставкою 19,75 відсотків річних.

Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» був віднесений до категорії неплатоспроможних. У зв'язку з цим Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13 листопада 2014 року № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначила Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова С.І.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_2 не була включена до переліку вкладників ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Натомість позивачу листом від 17 грудня 2014 року № 001/1741 було направлене повідомлення про те, що договір банківського вкладу від 04 липня 2014 року № 44720 та операції із внесення і перерахування коштів на рахунок, відкритий на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Перелік таких випадків наведений у ч. 4 ст. 26 вказаного Закону. Відповідно до вказаної норми права Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків.

Посилання на ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відсутні.

Єдиною підставою для не включення ОСОБА_2 до вказаного переліку став висновок Уповноваженої особи про нікчемність договору № 44720 від 04 липня 2014 року та здійснених на його виконання операцій.

Як раніше зазначалося, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, передумовою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору банківського вкладу (депозиту). Не включивши ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору банківського вкладу. Натомість, вкладник, договір із яким Уповноважена особа вважає нікчемним, може захистити свої права, які випливають із договору банківського вкладу, шляхом пред'явлення позову про визнання протиправними дій Уповноваженої особи, вчинених у зв'язку з визнанням відповідного договору нікчемним.

У такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення.

Такий же підхід до вирішення адміністративних спорів, пов'язаних із застосуванням наслідків нікчемності правочину, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 2182152).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи, викладеним у наказі від 18 листопада 2014 року № 6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів».

Разом з тим, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що право позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2

Таким чином, під час розгляду та вирішення даної справи необхідно перевірити обґрунтованість висновку Уповноваженої особи про нікчемність договору № 44720 від 04 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначені у ч. 3 ст. 38 вказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Уповноваженої особи від 30 жовтня 2014 року № 34 було розпочато перевірку, передбачену вищевказаною нормою права, для чого створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі банку (далі - Комісія).

У протоколі засідання комісії від 10 листопада 2014 року зазначено, що договори згідно з переліком є нікчемними у зв'язку з тим, що вони мають на меті збільшення гарантованої суми, що відшкодовується вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі висновків комісії Уповноважена особа видала наказ від 18 листопада 2014 року № 6 про визнання нікчемними транзакцій та правочинів згідно з переліком (до якого включений договір із ОСОБА_2). Приймаючи вказаний наказ, Уповноважена особа керувалася п. 6 ч. 2 ст. 37, ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, у протоколі комісії від 10 листопада 2014 року та у наказі Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6 не зазначений пункт ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого відповідні договори та транзакції були визнані нікчемними.

У листі Уповноваженої особи від 17 грудня 2014 року № 001/1741 Уповноважена особа зазначає, що договір банківського вкладу, укладений із ОСОБА_2, та операції із внесення і перерахування коштів на рахунок, відкритий на виконання вказаного договору є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

Перевіряючи правомірність дій Уповноваженої особи щодо направлення позивачу повідомлення про нікчемність саме операції щодо перерахування коштів, колегія суддів дійшла до таких висновків.

У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Зазначена норма права визначає коло правочинів, які Уповноважена особа зобов'язана перевірити на предмет наявності ознак нікчемності. Обов'язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є їх укладення або вчинення саме банком.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Під час вирішення справи № 826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що операція з перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет нікчемності.

Також колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, посилання Уповноваженої особи на ст. 228 ЦК України як на підставу нікчемності договору № 44720 від 04 липня 2014 року, є необґрунтованими.

За змістом протоколу комісії від 10 листопада 2014 року та наказу Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6, висновок Уповноваженої особи про нікчемність правочинів пов'язаний із тим, що вони мають на меті збільшення гарантованої суми, що відшкодовується вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, віднесення правочинів до категорії нікчемних Уповноважена особа пов'язує саме із необхідністю захистити інтереси Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Відтак, викладені в документах банку (листі від 17 грудня 2014 року № 001/1741, протоколі комісії від 10 листопада 2014 року та наказі Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6) обставини не можуть бути підставами для висновку про нікчемності правочину - договору № 44720 від 04 липня 2014 року.

У письмових запереченнях на позовну заяву та апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає, що договір банківського вкладу, укладений із ОСОБА_2, був визначний нікчемним з підстави, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з вказаною нормою права правочин є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, зазначений договір не передбачав обов'язку банку здійснити платіж чи передати інше майно з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір є нікчемним, якщо містить умови, які зазначені у вказаній нормі права.

Натомість Уповноважена особа фактично посилається на те, що переваги (пільги), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку надаються кредитору банку у зв'язку із фактом укладення договору банківського вкладу, а не з огляду на зміст окремих умов, які він містить.

Така перевага, на думку Уповноваженої особи, полягає у можливості отримати гарантовану суму відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, як раніше зазначалося, відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру набувають особи, які мають статус вкладника банку, а не кредитора банку.

Зазначене у свой сукупності свідчить, що посилання Уповноваженої особи на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу нікчемності договору № 44720 від 04 липня 2014 року є необґрунтованими.

На думку Уповноваженої особи, договір № 44720 від 04 липня 2014 року був укладений в інтересах вкладника, сума коштів на рахунку якого перевищує 200000 грн. 00 коп. Такі інтереси полягали у тому, щоб перерахувати частину коштів з власного рахунку вкладника на рахунок ОСОБА_2, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, Уповноважена особа не надала суду доказів на підтвердження того, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок позивача надійшли саме із рахунку іншого вкладника ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

З матеріалів справи вбачається, що кошти у сумі 190000 грн. 00 коп. були внесені на вкладний (депозитний) рахунок, відкритий на ім'я позивача 04 липня 2014 року відповідно до квитанції № ТR.59017.1332.35 від 10 липня 2014 року. Оригінал зазначеної квитанції приєднаний до матеріалів справи.

У вказаній квитанції у якості платника та отримувача коштів зазначена ОСОБА_2

Також Уповноважена особа в письмових запереченнях на позовну заяву, апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, поданих в суді апеляційної інстанції, посилається на те, що:

- ОСОБА_2 була введена до ОДБ ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» 06 липня 2014 року о 12:16 (неділя), хоча депозит був фактично оформлений 04 липня 2014 року, а документи щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок сформовано 11 липня 2014 року о 02:34. Внесення суми коштів у балансі банку було відображене 10 липня 2014 року;

- кошти на вкладний (депозитний) рахунок були внесені 10 липня 2014 року, в той час як відповідно до п. 2.3.1 договору № 44720 від 04 липня 2014 року вкладник зобов'язується внести кошти протягом трьох днів з дат укладення договору;

- договір № 44720 від 04 липня 2014 року був укладений в період дії заборони на проведення операцій залучення фінансових активів із зобов'язаннями щодо наступного їх повернення, що була встановлена постановою Національного банку України № 10 БТ від 31 березня 2014 року «Про застосування до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заходу впливу у вигляді обмеження;

- за звітну дату здійснено 509 проводок, що є неможливим з огляду на час, необхідний для проведення операції та кількість касирів.

Посилаючись на зазначені обставини, Уповноважена особа фактично вказує на те, що укладення та виконання договору № 44434 від 04 липня 2014 року не відбулося або було здійснене з порушеннями вимог закону.

Разом з тим, правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Доказів визнання у встановленому законом порядку недійсним договору № 44720 від 04 липня 2014 року Уповноважена особа - не надала.

Лист від 17 грудня 2014 року № 001/1741 містив інформацію про те, що до органів Міністерства внутрішніх справ України 26 листопада 2014 року була подана заява про відкриття кримінального провадження щодо протиправних дій службових осіб ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Згідно з наданими представником Уповноваженої особи поясненнями головного бухгалтера до акту засідання робочої комісії для проведення інвентаризації інших активів та зобов'язань банку в частині залишків готівки та інших цінностей, щодо нестачі яких подана заява до правоохоронних органів - кримінальне провадження № 0006203 було закрите, про що заявника повідомлено листом від 27 травня 2015 року № 54/вх.6516.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних про ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу з підстав його нікчемності чи недійсності.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом без поважних причин, у зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, чинній на час подачі позову, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.ч. 2, 5 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, законом визначені строки для формування Уповноваженою особою повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також для затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру вкладників для здійснення виплат і початку виплати гарантованої суми.

Оголошення про початок виплати коштів за вкладами ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» було розміщене на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року. Фактичну виплату коштів розпочато з 21 листопада 2014 року.

Разом з тим, про нікчемність договору № 44720 від 04 липня 2014 року позивач був повідомлений лист від 17 грудня 2014 року № 001/1741.

Колегія суддів вважає, що строк звернення до суду в даному випадку необхідно обчислювати з дня вручення ОСОБА_2 зазначеного листа.

Адміністративний позов поданий до суду 04 червня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня підготовки Уповноваженою особою листа від 17 грудня 2014 року № 001/1741, а отже й дати його вручення позивачу.

Таким чином доводи скаржника про те, що адміністративний позов був поданий після закінчення встановленого строку, не знайшли свого підтвердження.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила суд зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На час звернення до суду з даним позовом обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідав вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, на час вирішення даної справи судом апеляційної інстанції, положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що належним способом захисту права позивача є зобов'язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_2 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 44720 від 04 липня 2014 року.

Також позивач просила суд зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити її до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі позовні вимоги ОСОБА_2 передчасними.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, обов'язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення позивача до реєстру вкладників для здійснення виплат виникає виключно у разі наявності відомостей про неї у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, складеному Уповноваженою особою.

З огляду на те, що на час розгляду справи в суді до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не надходив перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, у якому були б зазначені відомості про ОСОБА_2, вимоги позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними та такими, що не пов'язані із захистом порушеного права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року - скасувати

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» включити інформацію про ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 44720 від 04 липня 2014 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

О.Є. Пилипенко

Постанова складена у повному обсязі 19 липня 2018 року.