Справа № 814/704/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/704/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 24.04.2018 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування його трудового стажу в повному обсязі;

- скасувати рішення Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 20.10.2017 року №73/8 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах за списком №2.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що пенсійний орган протиправно та без законних підстав не призначив йому пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області щодо неврахування трудового стажу в повному обсязі ОСОБА_1 Скасовано рішення Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 20.10.2017 року №73/8 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1, рішення від 28.03.2018 року №19/1 про внесення змін до рішення управління від 20.10.2017 року №73/8 про відмову в призначенні пенсії. Зобов'язано Центральне об'єднане управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 25.07.2017 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, начальник Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Миколаєві Миколаївської області 24.05.2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її часткового задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 (09.05.1961р.н.) 25.07.2017 року звернувся до Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Проте, Центральне ОУ ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області своїм рішенням №73/8 від 20.10.2017 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який, відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути не менше 26 років 6 місяців у чоловіків, в той час як у позивача, згідно трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу, його «загальний трудовий стаж» складає 26р. 1м. 3д., з яких 12р. 9м. 20д. - «пільговий стаж» роботи із шкідливими і важкими умовами, що, в свою чергу, недостатньо для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Далі, 15.01.2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою, в якій просив скасувати вказане вище рішення Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 20.10.2017 року №73/8 та розподілити помісячно суми сплачені за 2-4 кв. 2001 року.

12.02.2018 року ГУ ПФУ в Миколаївській області своїм рішенням від 12.02.2018 року зазначило, що листом Управління Фонду від 22.12.2017 року № 1354/11 позивача повідомлено про необхідність надання заяви щодо розподілення сум чистого доходу, одержаного за 2-4 кв. 2001 помісячно. Оскільки позивач не надав відповідну заяву та документи, що підтверджують суми одержаного доходу в розрізі кожного місяця, отже підстави для розподілу в індивідуальних відомостях про застраховану особу сум, одержаних протягом 2001 року відсутні. Рішення від 20.10.2017 № 73/8 прийнято вірно.

Не погоджуюсь з такими діями та рішеннями пенсійного фонду, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій та рішень відповідача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх частково не обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

У відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до п.3 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» №400 від 26.06.1997 року платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначені фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, об'єктом оподаткування для яких є сума оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України (п.2 ст.2 Закону №400) 32% від об'єкта оподаткування.

Згідно з пп.5.3.2 п.5.3 розділу 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 року №4-6 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), збір обчислюється і сплачується щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал).

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, приймаючи спірне рішення від 20.10.2017 року відповідач виходив з того, що згідно трудової книжки позивача та індивідуальних відомостей про застраховану особу, його загальний стаж складає 26р. 1м. та 3д.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій документів з пенсійної справи позивача, періоди його роботи за квітень-травень, липень-серпень та квітень-листопад в 2001 року до страхового стажу позивача фактично не зараховано, оскільки позивач в ІІ- ІV кв. 2001 перебував на загальній системі оподаткування. Сума ж чистого доходу відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, за ІІ кв. 2001 року складає 137,5 грн., що вказана в червні 2001 року, ІІІ кв.2001 - 150,15 грн., що вказана в вересні 2001 року, за ІV кв. 2001 року - 123,75 грн., що вказана в грудні 2001 року, тому до страхового стажу позивача було зараховано саме червень, вересень та грудень 2001 року, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 20.10.2017 року, в якому встановлено недостатність загального стажу для обчислення пільгової пенсії.

Разом з тим, як видно з наявної в матеріалах справи індивідуальної відомості про застраховану особу за звітний період 2001 року, загальний стаж за звітний період, в яких враховуються страхові внески складає 9 місяців. Сума нарахованого страхового збору за звітний період складає 131,65 грн.

Отже, позивачем в індивідуальних відомостях за 2001 рік вказано суми доходу за ІІ- ІV кв. 2001, з яких в повному обсязі сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки позивач подав відомості, в яких визначив суму доходу та сплатив страховий збір за 9 місяців 2001 року, то Управління ПФУ повинно було зарахувати ці 9 міс 2001 року до страхового стажу позивача, а не 3 місяці (червень, вересень, грудень), як це було фактично зроблено.

Що ж стосується посилань відповідача на те, що Управлінням ПФУ неодноразово направлялись листи позивачу з роз'ясненням та проханням подати заяву до ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо розподілення сум чистого доходу за ІІ-ІV кв. 2001 року помісячно для зарахування зазначеного періоду для призначення пенсії, однак зазначена заява не була подана, необхідно зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.01.2018 року звертався до ГУ ПФУ в Миколаївській області з проханням розподілити помісячно суми доходу за ІІ-ІV кв. 2001 року, але ГУ ПФУ не надало відповідь позивачу з цього питання, однак повторно у своєму рішення від 12.02.2018 року зазначило, що позивачу необхідно подати заяву щодо розподілення сум чистого доходу, одержаного за ІІ-ІV кв. 2001 року.

Отже, оскільки відповідно до Закону України №400 та Інструкції №4-6 (в редакції чинній на момент спірного періоду (2001 рік)) передбачено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи-підприємці, а збір обчислюється і сплачується щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період, що й було зроблено позивачем, у зв'язку з чим, відповідачем спірне рішення відповідача від 20.10.2017 року, яким не враховано до загального стажу позивача зазначений вище період в 9 місяців, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно ж висновків суду 1-ї інстанції про скасування одночасно з оскаржуваним рішенням Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 20.10.2017 року №73/8 і рішення від 28.03.2018 року №19/1 про внесення змін до рішення управління від 20.10.2017 року №73/8 про відмову в призначенні пенсії, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує зі змісту приписів ч.ч.1,2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, за загальним правилом, суд не може суттєво виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у своїй позовній заяві, у зв'язку з чим, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо скасування рішення відповідача від 28.03.2018 року №19/1, оскільки ні на момент звернення до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом, ні в ході судового розгляду справи в суді 1-ї інстанції, ОСОБА_1 не заявляв таких позовних вимог.

При цьому, одночасно слід зазначити, що даний факт не заважає останньому в подальшому звернутися до суду та окремо оскаржити це рішення відповідача.

Крім того, також необхідно вказати й про те, що як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із даним позовом до суду - 14.03.2018 року, а додатково скасоване судом 1-ї інстанції рішення відповідача фактично було прийнято - 28.03.2018 року, при чому на підставі нових виявлених обставин, пов'язаних із деякими невідповідностями в записах трудової книжки, які, в свою чергу, взагалі не були досліджені судом 1-ї інстанції і останнім не було надано їм жодної правової оцінки, а позивачем, в свою чергу, жодних доказів на їх спростування.

До того ж, стосовно позовних вимог позивача про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити йому пенсію на пільгових умовах за списком №2, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, вищевказані позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а від так, колегія суддів вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, відповідача слід зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2017 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, у відповідності до ч.2 ст.9 та п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 20.10.2017 року №73/8 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2017 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко