Справа № 219/2456/18
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 р. Справа№219/2456/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ушенка С.В.,

при секретарі судового засідання - Гуменному М.А.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Максименка Є.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування п. 4.1. Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок та території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.03.2018 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування п. 4.1. Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що п. 4.1. Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106 (далі - Рішення, Положення), несе в собі обмежуючу норму, не передбачену діючим законодавством, а, згідно ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.03.2018 зазначений адміністративний позов в порядку, передбаченому ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передано на розгляд Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 позовну заяву залишено без руху.

03.05.2018 позивач, на виконання ухвали суду від 23.04.2018, надав через канцелярію суду уточнений позов, в якому зазначив, що, оскільки, він раніше був бійцем батальйону «Артемівськ», а на теперішній час є одним з тих, хто хоче встановити в місті пам'ятний знак, вказаний пункт Положення порушує його права та інтереси.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування п. 4.1. Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106, та відкрито провадження в адміністративній справі № 219/2456/18, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 12.06.2018.

Відповідач не погодився з позовними вимогами і 04.06.2018 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому наголошує, що права позивача у контексті даного спору не є порушеними, спірне рішення не стосується безпосередніх прав ОСОБА_1 та, відповідно, не породжує виникнення права на захист та звернення до адміністративного суду. Крім того, відповідач наголошує, що вимогами Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106, не передбачено обов'язку Координаційної ради розглядати клопотання родичів та інших фізичних осіб з питань, які регулюються зазначеним Положенням. Також відповідач звертає увагу, що позивач не зазначив, яке саме його право є порушеним в контексті даного адміністративно-правового спору.

Поряд з цим, посилаючись на положення діючого законодавства, відповідач наголошує, що питання розвитку культури, охорони об'єктів культурної спадщини, розміщення на відповідній території нових об'єктів (у тому числі пам'ятників, монументів, пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок) віднесено до владних повноважень органів місцевого самоврядування, а тому Положення, пункт 4.1 якого є спірним в даній справі, прийнято в межах дискреційних повноважень.

У зв'язку з тим, що діючим законодавством України не врегульовано термін, зі спливу якого (після історичної події) встановлюються пам'ятні знаки, меморіальні, інформаційні дошки місцевого значення та вирішення питань розвитку культури, охорони об'єктів культурної спадщини, розміщення на відповідній території нових об'єктів належить до компетенції органів місцевого самоврядування, Бахмутською міською радою, у відповідності до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 тощо, зазначений строк визначено на власний розсуд.

12.06.2018 Донецьким окружним адміністративним судом в судовому засіданні оголошено перерву до 10.07.2018.

03.07.2018 через канцелярію суду відповідачем надано письмові пояснення про те, що проект Положення, у складі якого перебуває спірний пункт, був підтриманий депутатами Бахмутської міської ради та у подальшому затверджений.

Ухвалою суду від 10.07.2018, з урахуванням клопотань учасників справи про перехід до розгляду справи по суті і здійснення його у цей же день, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.07.2018.

В ході судового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на адміністративний позов та письмових поясненнях, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1. Згідно посвідчення НОМЕР_3 від 26.03.2015 є учасником бойових дій та, згідно довідки ГО «Бахмутська організація учасників бойових дій в АТО», є її членом.

Відповідач - Бахмутська міська рада є суб'єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно регулювання спірних питань в контексті даного спору.

28.02.2018 Бахмутською міською радою прийнято рішення № 6/110-2106, яким затверджено «Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут», згідно п. 4.1 якого пам'ятні знаки, меморіальні та інформаційні дошки встановлюються не раніше ніж через 10 років після історичної події або загибелі (смерті) особи, пам'ять якої увічнюється. На осіб, яким присвоєно звання Героїв України, повних кавалерів Ордена Слави, Почесних громадян міста, обмеження по термінах не поширюється.

Зазначений пункт Рішення, а саме передбачене ним обмеження щодо строку встановлення пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста Бахмут, є предметом спору в даній справі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України 2»).

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням наведених правових норм суд здійснює розгляд справи по суті, оскільки іншого порядку розгляду зазначеної категорії справ діючим законодавством не встановлено.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень, визначено статтею 264 КАС України, відповідно до частини першої якої встановлені нею правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно п. 1.1. Положення, воно розроблено відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про культуру», Постанови Кабінету Міністрів України під 08.09.2004 № 1181 «Деякі питання спорудження (створення) пам'ятників і монументів», Наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури, Міністерства культури і мистецтв України «Про затвердження Порядку спорудження (створення) пам'ятників і монументів» та з метою увічнення пам'яті видатних осіб і вшанування визначних історичних подій, що відбулися в місті, підвищення туристичної привабливості міста, формування та збереження його історико-культурного середовища, інформування гостей та мешканців про історію міста.

Пунктом 1.5 цього Положення визначено коло осіб, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктами правовідносин, у яких його буде застосовано. Отже його вимоги є обов'язковими для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, місцевих осередків політичних партій, творчих спілок, громадських об'єднань, трудових колективів та ініціативних груп, які пропонують встановлення пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території міста.

Право подачі клопотань щодо встановлення пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок, згідно п. 3.2. Положення, належить підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності та підпорядкування, органам місцевого самоврядування, громадським організаціям, іншим юридичним особам та ініціативним групам з числа громадян міста чисельністю не менше 250 осіб. Клопотання родичів та інших фізичних осіб Координаційною радою не розглядається.

Отже, процесуальний закон вимагає, що при оскарженні нормативно-правового акта, зокрема, органа місцевого самоврядування, позивач, з-поміж іншого, повинен обґрунтувати свою належність до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності нормативно-правового акта органа місцевого самоврядування позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржений нормативно-правовий акт у разі, якщо він є суб'єктом зазначених вище правовідносин.

Відповідно спірний пункт Рішення може бути предметом розгляду адміністративного суду на відповідність його законам України. Проте, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Рішення Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106, яким затверджено «Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок на території м. Бахмута», є нормативно-правовим актом, який породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), яким його адресовано.

В судовому засіданні позивач в обґрунтування свого звернення до суду і порушення спірним пунктом Положення його прав та інтересів зазначив, що він є членом Громадської організації «Бахмутська організація учасників бойових дій в АТО», якою доручено йому займатись вирішенням питання щодо отримання дозволу органу місцевого самоврядування, а саме Бахмутської міської ради, на встановлення пам'ятного знаку, який присвячено бойовим діям, які відбулись 04.07.2014 біля будівлі прокуратури міста Бахмут. Він звертався від імені зазначеної Громадської організації до відповідача із вказаним питанням, але відповідачем було відмовлено у задоволенні звернення. Зазначена відмова відповідача є також предметом спору в іншій адміністративній справі, яка знаходиться в провадженні Донецького окружного адміністративного суду за його позовом. Крім того, зауважував, що у разі задоволення його позову в іншій адміністративній справі, він, в особі Громадської організації «Бахмутська організація учасників бойових дій в АТО», з урахуванням спірного в цій справі пункту 4.1. Положення, не зможе мати можливості встановити зазначений пам'ятний знак.

Надавши оцінку наведеним доводам позивача та матеріалам справи і наведеним вище нормам діючого законодавства, суд приходить до висновку, що вказані доводи позивача є необґрунтованими, оскільки він звернувся до суду як фізична особа, а, отже, не є суб'єктом правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано це Рішення або його відповідна норма, у зв'язку з чим п. 4.1 Положення не порушує його прав та інтересів.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 264, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (84500, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) до Бахмутської міської ради Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Мира, буд. 44; ) про визнання незаконним та скасування п. 4.1. Положення про порядок встановлення, обліку та демонтажу пам'ятних знаків, меморіальних та інформаційних дощок та території міста Бахмут, затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2106, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя Ушенко С.В.