Справа № 810/4420/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

12 березня 2018 року м. Київ 810/4420/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брагіної О.Є.;

при секретарі судового засідання - Бровчук Ю.В.;

за участю:

представника позивача - Мойсієнка А.В.;

третьої особи - Ференца О.М.,

розглянувши у межах підготовчого провадження у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної авіаційної служби України до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельної компанії АРБ", Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Служба безпеки України, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, Регіональний структурний підрозділ "Київцентраеро", комунальне підприємство міжнародний аеропорт "Київ" (Жуляни) про визнання неправомірними дії та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт та містобудівних умов і обмеження забудови,

в с т а н о в и в:

Державна авіаційна служба України звернулась до суду з позовом про зобов'язання виконати її рішення від 18.07.2017 р. №41; визнання неправомірною бездіяльності Києво-Святошинської РДА, Софіївсько-Борщагівської сільської ради щодо погодження об'єкта будівництва за адресою с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району, вул. Петрівська, 23 з позивачем; визнання неправомірними дій Києво-Святошинської РДА, Софіївсько-Борщагівської сільської ради, ДАБІ по видачі дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт та містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по об'єкту будівництва за вищевказаною адресою; визнання незаконним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт та містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки, які видані ДАБІ, Києво-Святошинською РДА, Софіївсько-Борщагівською сільською радою.

У призначений для розгляду справи час уповноважені представники відповідачів та третіх осіб: СБУ, ДП обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, РСП "Київцентраеро" до суду не прибули, повідомлені належним чином про дату та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не сповістили, заяв чи клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. Згідно ч.3 ст. 205 КАСУ вказані обставини не є перешкодою для подальшого розгляду справи.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача надав пояснення наступного змісту: звернення до суду з даним позовом було обумовлено виконанням Державною авіаційною службою України покладених на неї владних управлінських функцій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору, в тому числі і шляхом здійснення державного нагляду та контролю за безпекою цивільної авіації, а також забезпеченням аеронавігаційного обслуговування. При проведенні інспектування приаеродромної території на предмет дотримання правил забудови були виявлені об'єкти будівництва які не погоджені із позивачем у зв'язку з чим останній звернувся до суду для спонукання відповідачів дотримуватись закону під час проведення забудови території.

Представник третьої особи заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Заслухавши надані пояснення, дослідивши документи та матеріали справи, вивчивши аргументи позивача щодо підстав звернення до суду, встановивши зміст та характер спірних правовідносин та докази, якими обґрунтована заявлена правова позиція, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі в частині вимог позивача до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та Софіївсько-Борщагівської сільської ради, з огляду на таке:

відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 9 липня 2014 р. № 294 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 408) Держархбудінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Основним завданням інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, в тому числі і шляхом здійснення нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури та їх структурними підрозділами.

За приписами ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. На підставі ч.1-2 ст.16 цього ж Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність згідно закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради, - ч.5 ст.16 Закону №280/97-ВР.

За Законом України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 р. №586-XIV, останній визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій. На підставі ст. 2 Закону №280/97-ВР місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують:1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; 2) законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; 3) виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку. Статтею 13 цього ж Закону встановлено коло повноважень місцевих державних адміністрацій. Положеннями ст.16 Закону №280/97-ВР на місцеві державні адміністрації покладена функція контролю, в тому числі і за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

За приписами ст.6 цього ж Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать: а) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині :додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання; розміщення, проектування, будівництва та введення в дію об'єктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин належить розпорядження землями територіальної громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинка), використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення земельних ділянок; встановлення та зміна меж населеного пункту; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин.

У главі 32 ст.187-190 ЗК України визначаються завдання державного контролю по використанню земель підконтрольними суб'єктами, якими є не лише громадяни, що здійснюють господарську чи іншу діяльність, пов'язану з використанням землі, а і усі органи державної виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядчі функції стосовно землі, а також підприємства, установи та організації.

Питання компетенції органів місцевого самоврядування найбільше врегульовані статтями 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Виконавчими органами рад делеговані такі повноваження у галузі земельних відносин як: здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використання та охорони земель; реєстрація суб'єктів права власності на землю, права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; організація і ведення земельної кадастрової документації.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання неправомірними дій та рішень інших суб'єктів владних повноважень Державіаслужба визначила себе у спірних відносинах як суб'єкт владних повноважень щодо Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Києво-Святошинської РДА та Софіївсько-Борщагівської сільської ради.

У ст.19 КАСУ перелічені справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, право на звернення до суду суб'єкта владних повноважень передбачено у таких випадках: спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, - п.3 ч.1. ст.19 КАСУ; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів, - п. 4 ч.1 ст.19 КАСУ та за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом, - п. 5 ч.1 ст.19 КАСУ .

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закріплення на конституційному рівні спеціально-дозвільного принципу має важливе значення як для побудови в Україні демократичної, правової держави, так і становлення розвитку інститутів громадянського суспільства для забезпечення стабільності та непорушності існуючого конституційного ладу. Дотримання та практична реалізація цього принципу полягає в тому, що він, суттєво обмежуючи поведінку суб'єктів владних повноважень, фактично встановлює правові межі державно-владної діяльності в цілому, чим охороняє людину, інститути громадянського суспільства та й усе суспільство від необґрунтованого втручання у сферу їхньої свободи з боку держави та її органів. При цьому слід зазначити, що спеціально-дозвільний принцип часто називають принципом законності, позаяк поняття «законність» у строго юридичному сенсі виражає загальнообов'язковість права та безумовне дотримання органами публічної влади та їх посадовцями вимог Конституції і чинного законодавства, забезпечуючи встановлення в державі правового порядку. Адже, як відомо, однією з основних сентенцій права є Legalitas regnorum fundamentum: «Законність - основа держави». А будь-яке правове регулювання влади означає її впорядкування, що передбачає з одного боку, організаційне і змістовне укріплення владних інститутів через їх установи і наділення гарантованою компетенцією, а з другого - обмеження влади певними правилами, встановленням її обов'язків. Поза межами повноважень влади існує сфера саморегуляції громадянського суспільства і сфера життєдіяльності людини, вільна від державно-владного втручання.

Таким чином, право на звернення до суду суб'єкта владних повноважень, згідно із змістом спеціально-дозвільного принципу, є обмеженим та чітко регламентованим, що власне, і підтвердив представник позивача, вказавши як на підставу звернення п.5 ч.1 ст.19 КАСУ.

Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої виклади" передбачено право міністерств чи інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних підрозділів звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Законами та нормативними актами, які регулюють діяльність позивача та межі його компетенції як центрального органу виконавчої влади є Повітряний Кодекс України, Положення про Державну авіаційну службу України, Закон України "Про основні засади державного нагляду та контролю", Правила сертифікації цивільних аеродромів України, затверджених наказом Державіаслужби 25.10.2005 р. №796, зареєстрованих в Мін'юсті України 10.11.2005 р. №1357/11637.

Відповідно до абз.1 п. 3 Положення "Про Державіаслужбу України" її контрольні та наглядові функції обмежуються чітко встановленими об'єктами та суб'єктами.

Так, об'єктом владних повноважень позивача є відносини у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України, які покриваються заходами державного контролю і нагляду за безпекою цивільної авіації, забезпеченням аеронавігаційного обслуговування, а також засобами реагування на виявлені порушення.

Суб'єктами контролю вказані юридичні та фізичні особи, які здійснюють авіаційну діяльність та експлуатантів аеродромів.

Чинним Положенням позивачу не надано право як центральному органу виконавчої влади у сфері контролю цивільної авіації та використання повітряного простору України на проведення контрольних заходів відносно інших суб'єктів владних повноважень як то ДАБІ та місцеві органи влади, а також право звернення з будь-якими позовами до суду.

Таким правом законодавець не наділив позивача ні Повітряним Кодексом України, ні Правилами сертифікації цивільних аеродромів України, які за своєю сутністю є правилами проведення позивачем інспекційних (контрольних) заходів (перевірок).

Єдиний законодавчий акт, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю є Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року № 877-V.

Так, за правилами абз.7 ст.4 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Як слідує із наказу Державіаслужби №246 від 07.04.2017 р. "Про проведення позапланових інспекційних перевірок" позивачем була утворена комісія для проведення позапланової інспекційної перевірки приаеродромної території аеродрому "Київ (Жуляни)" з метою виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Вище судом вказувалось, що Повітряний Кодекс України та Положення про Державіаслужбу чітко обумовлює об'єкти та суб'єкти, на які розповсюджується компетенція позивача: це суб'єкти авіаційної діяльності та експлуатанти аеропортів; об'єктом законного нагляду позивача є повітряний простір держави Україна; повітряні перевезення та авіаційні роботи- (п.9 Положення (Державіаслужба) контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері авіаційної діяльності, авіаційних правил України, зокрема шляхом проведення планових і позапланових перевірок, аудитів та інспектувань, а також ситуаційних експериментів, випробувань, оглядів, спостережень; п.40 Положення Державіаслужба організовує та контролює у межах повноважень, передбачених законом, суб'єктів авіаційної діяльності та експлуатантів аеропортів щодо дотримання авіаційних правил України в частині забезпечення екологічної безпеки цивільної авіації).

Відповідно до преамбули Повітряного кодексу України останній встановлює правові основи діяльності в галузі авіації. Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України спрямоване на гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах.

Частиною 1 ст. 3 Повітряного Кодексу України визначені межі його застосування, він поширюється лише на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України.

Згідно Правил сертифікації цивільних аеродромів, на підставі яких і була проведена позапланова інспекційна перевірка, правила визначають порядок контролю за аеродромами. Абзацом 1 п.7.1.2 п.7.1 п.7 Правил передбачено, що позапланові інспекційні перевірки, які проводяться за рішенням Державіаслужби України здійснюються для контрольної оцінки відповідності аеродрому сертифікаційним вимогам, виконання умов та обмежень, установлених під час видачі Сертифіката.

За приписами п.п. 7.2.3. п.7.2 п. 7 Правил під час проведення інспектування аеродромів інспектори повинні переконатися в тому, що будівлі, споруди, адміністративні приміщення, контрольні зони радіотехнічного забезпечення польотів, проведення технічних робіт, об'єкти метеорологічного забезпечення та інші об'єкти мають відповідне оснащення, безперебійно функціонують, придатні для виконання передбачених завдань і відповідають сертифікаційним вимогам.

Згідно п.1.1 Правил сертифікації цивільних аеродромів України їх дія (Правил) поширюється і є обов'язковою для всіх фізичних і юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, які займаються експлуатацією та введенням у дію аеродромів, внесених до державного реєстру цивільних аеродромів України. Правила встановлюють єдиний порядок сертифікації аеродромів, внесених до державного реєстру цивільних аеродромів України. Правила використовуються при підготовці матеріалів для сертифікації аеродромів та застосовуються посадовими особами Державіаслужби України, підприємствами й організаціями, які беруть участь у проведенні процедури сертифікації, внесених до державного реєстру цивільних аеродромів України.

Статтею 63 Повітряного Кодексу України передбачено перелік елементів, які утворюють поняття аеродром. Аеродром (вертодром) включає такі елементи (аеродромні об'єкти):1) поверхні (штучні, ґрунтові або водні), призначені для посадки, зльоту, руху, стоянки повітряних суден, руху наземного транспорту на території аеродрому; 2) ґрунтові елементи аеродрому; 3) об'єкти обслуговування повітряного руху; 4) засоби зв'язку, навігації та спостереження; 5) візуальні засоби забезпечення польотів; 6) об'єкти та засоби аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення, забезпечення авіаційної безпеки, метеорологічного обслуговування, електрозабезпечення аеродрому; 7) споруди та мережі інженерних комунікацій, що забезпечують роботу аеродромних об'єктів.

Як видно із зазначеного переліку приаеродромна територія не входить до складу аеродрома, а відтак не може бути об'єктом перевірки позивача.

Крім того, відповідно до вимог Закону України від 06.09.2012 р. № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Отже, приаеродромна територія це, перш за все, земельна ділянка, яка відведена у встановленому законом порядку відповідній громаді селища та міста, повноваження щодо проведення контрольних заходів на якій надано: на предмет дотримання земельного законодавства - раді чи РДА, а щодо перевірки дотримання господарюючими суб'єктами норм та правил забудови,- територіальному органу ДАБІ.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що позивач, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України, звертаючись до суду з вимогами до інших суб'єктів владних повноважень про зобов'язання їх вчинити певні дії та скасувати прийняті ними акти, грубо порушив межі наданої йому законом компетенції.

Приймаючи рішення про проведення перевірки (інспектування) приаеродромної території, яка входить до сфери відповідальності та контролю Києво-Святошинської РДА та Софіївсько-Борщагівської сільської ради відповідно, яке оформлене наказом №246 від 07.04.2017р. "Про проведення позапланових інспекційних перевірок" та, проводячи відповідний інспекційний захід території, а не щодо суб'ктів господарювання, позивач в особі його голови суттєво перевищив надані йому законом права та, як державний орган, здійснив протиправне втручання у діяльність інших державних органів суб'єктів владних повноважень (Києво-Святошинської РДА та Софійсько-Борщагівської сільради), позаяк приаеродромна територія аеропорту "Жуляни" не може та не могла бути об'єктом перевірки Державіаслужби України.

Як стверджує представник позивача і, це було встановлено в процесі підготовчого судового засідання, відповідачі - ДАБі, Києво-Святошинська РДА та Софіївсько-Борщагівська сільська рада не бути суб'єктами позапланової перевірки Державіаслужби, а тому є безпідставними і висновки акту перевірки щодо виявлення порушень на непідконтрольній для перевірки позивачу території (території прилеглої до аеродрому). У матеріалах справи також відсутні докази пов'язаності вимог позивача за наслідками проведеної перевірки до діяльності ДАБІ та місцевих органів влади.

У зв'язку з наведеним суд відкидає твердження представника позивача, що правомірність перевірки легалізована фактом встановлення порушень містобудівного законодавства, адже за такої логіки у всіх інших органів виконавчої влади з'явиться можливість втручатися у непідконтрольну для них сферу відповідальності. Так, скажімо, екологічна інспекція та ДСНС заявлять про право перевірки на предмет дотримання будівельних норм в контексті протипожежної та екологічної безпеки. Такий підхід є хибним та порушує модель побудови правопорядку в України.

Отже, приймаючи рішення про проведення позапланового заходу інспектування, з непередбачених Правилами інспектування аеродромів підстав (така підстава для проведення позапланового інспектування аеродрому як лист Служби безпеки або будь-яке інше звернення юридичної чи фізичної особи не передбачені), позивач порушив ст. 19 Конституції України та діяв із суттєвим перевищенням та порушенням наданих йому законом повноважень.

У зв'язку з цим суд вважає безпідставним звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки у даному випадку відсутній публічно-правовий спір у розумінні п.2 ч.1 ст.4 КАСУ як спір де хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень відносно іншої, і спір у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суд стверджує, що Державіаслужба не мала повноважень на здійснення владних управлінських функцій (у тому числі шляхом проведення позапланового інспектування) на непідконтрольному йому об'єкті - території, яка є прилеглою до аеродрому "Київ (Жуляни) та належить Києво-Святошинській РДА та Софіївсько-Борщагівській сільраді згідно Закону №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Відповідачі- ДАБІ, райдержадміністрація та сільська рада у даних правовідносинах є самостійними суб'єктами владних повноважень, які не підпорядковані, непідконтрольні позивачу та не є суб'єктами його відповідальності та нагляду. Названі відповідачі мають діяти як наглядові та контролюючи органи у визначених законом відносинах, в тому числі і щодо розпорядження земельними ділянками, які перебувають у їхньому віданні, тому спір між цими суб'єктами можливий лише з приводу реалізації їхньої компетенції, що позивач категорично відкинув, звертаючись до суду з інших підстав.

Відтак, суд вважає відсутність у даному випадку справи, на яку поширюється юрисдикція адміністративного суду (пп.3-5 ч.1 ст.19 КАСУ); відсутність публічно-правового спору та компетенції позивача відповідно до ст.28 Закону України № 3166-VI на звернення до суду у зв'язку з необхідністю здійснення повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Обрана по даній справі правова позиція повністю узгоджується з рішенням Великої палати Верховного суду у справі №800/414/17 від 15 березня 2018 р.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, п.1 ч.1 ст.238 КАСУ.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог позивача до ДАБІ та Бучанської міської ради Київської області.

Керуючись статтями 173, 180-181, 243-245, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі в частині вимог Державної авіаційної служби України до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Софійсько-Борщагівської сільської ради Київської області про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт та містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки. .

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.