Справа № 804/3355/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2018 року Справа № 804/3355/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м.Новомосковська виконкому Новомосковської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -
У травні 2018 року позивач звернувся до адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просив зобов'язати відповідача встановити період за який виплачується компенсація за невикористані безоплатні санаторно-курортні путівки, для чого надати суду для огляду, облікові дані про видачу путівок; а також зобов'язати відповідача визначити середню вартість путівки і виплатити на його користь.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 28 жовтня 2015 року звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення м.Новомосковська про виплату грошової компенсації за невикористану безоплатну санаторно-курортну путівку за період 2014-2015 роки. В усній формі йому повідомили, що виплата буде здійснена у 2016 році. У 2016 році відповідач в усній формі знову повідомив його, що кошти за безоплатні санаторно-курортні путівки виплачуються через два роки після звернення, тобто з 28 жовтня 2017 року.
Позивач також зазначив, що у 2017 році він звернувся до відповідача, на що отримав письмову відповідь про те, що компенсацію виплатять лише за період 2015-2016 роки. Відповідач не врахувавши компенсацію за 2014 рік нарахував та виплатив кошти лише у розмірі 440 грн., а тому позивач звернувся до відповідача щодо роз'яснення походження нарахованої суми. Отримавши відповідь, згідно якої зазначено, що ця сума встановлена Наказом Мінсоцполітики №475 від 17.03.2017 року. Позивач з такими доводами відповідача не згоден, вважає, що порушені його права, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 11 травня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні за статтею 263 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
До суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що вимога позивача щодо надання суду для огляду облікові дані про видачу путівок є безпідставною, оскільки на обліку щодо видачі путівок в Управлінні праці та соціального захисту населення м.Новомосковська, позивач не перебуває. 15.11.2017 року вх.№522, позивач, звернувся до відповідача зі зверненням щодо виплати грошової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку, на яке було надано відповідь від 21.11.2017 року вих.№ 2689, та повідомлено, що 07 листопада 2017 року документи на виплату вищезазначеної компенсації направлені до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (повідомлення №94 від 07.11.2017 року). Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач 26.11.2017 року отримав кошти в сумі 440 грн. від обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Відповідач також вважає доводи викладені в адміністративному позові є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач відповідно до своєї заяви в установлені законодавцем строки та згідно з нормами чинного законодавства України отримав грошову компенсацію за невикористані санаторно-курортні путівки, та в розмірі встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач надіслав на адресу суду заперечення на відзив відповідача, в якому зазначив, що викладені у відзиві відповідача доводи ніяким чином не спростовують його позовні вимоги, а тому просив суд позов задовольнити.
Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, є інвалідом з дитинства ІІ групи і прирівняний до інвалідів Великої Вітчизняної Війни, та згідно поданих документів та заяви від 28.10.2015 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення м.Новомосковська для виплати компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування за період 2015-2016 роки.
Позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ, та його статус визначений п.5 статті 7 Закону.
Відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач користується пільгами, визначеними в статті 13, одним пунктом з яких передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга, як безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.
Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров'я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.
За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю і внаслідок війни І-ІІ груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.
Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785 встановлено порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян.
Зокрема, п.2 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни, за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2017 р. № 475 «Про встановлення середньої вартості санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування» установлено середню вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного; санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в сумі 440 гривень.
Стосовно доводів позивача, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» гарантує компенсацію за невикористані безоплатні санаторно-курортні путівки один раз на два роки, а не через два роки і 100% середньої вартості путівки, яка визначається, а не встановлюється, суд зазначає наступне.
Кабінет Міністрів України затвердив Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, в якій визначив розмір: - особам з інвалідністю І і II групи - 100 відсотків середньої вартості путівки та механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки, а вже Наказом Мінсоцполітики установлено середню вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки.
Крім того, відповідач в своєму відзиві на позов зазначив, що період за який виплачується компенсація за невикористані безоплатні санаторно-курортні путівки за 2015-2016 роки, тобто з дня звернення із відповідною заявою про виплату грошової компенсації, та одержати таку компенсацію через два роки. Оскільки, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту м.Новомосковська із заявою 28.10.2015 року, то право на виплату грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування набуває з 28.10.2015 року, та згідно до вищевказаної постанови компенсація має бути виплачена у IV кварталі 2017 року. Таким чином, період за який виплачується компенсація за невикористані безоплатні санаторно-курортні путівки у позивача розпочинається з 2015 року, тобто з дня звернення, а не з 2014 року на що вказує позивач з адміністративному позові.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241 - 246, 250, 263 КАС України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м.Новомосковська виконкому Новомосковської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.