Справа № 0440/5491/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 липня 2018 р.Справа №0440/5491/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 19 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1;

визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул.. Верхня, 20А.

2. 24 липня 2018 року представником позивача подано до канцелярії суду уточнену позовну заяву, в якій викладений наступний зміст позовних вимог:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0967 га. кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати державного реєстратора відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права власності запис щодо право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 та запис щодо права власності ОСОБА_1 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

3. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви суддя з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

4. Відповідно до частини другої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви.

ІІ. ОБҐРУНТУВАННЯ ПОЗОВУ

5. Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2) з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку 12.04.2017 року.

6. За ОСОБА_2 залишилось також право власності на 1/2 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2) з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку.

7. Рішенням Дніпропетровського районного суду по справі №175/4441/15-ц від 4 грудня 2015 року ОСОБА_4 набула право власності на другу частину домоволодіння за адресою Новомосковський район, с. Орловщина, вул. Верхня, 20А та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2) з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, - відповідно стала єдиною власницею цілої частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2).

8. На підставі вказаних рішень за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2) з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку.

9. 25 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Суховаровою Наталією Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за № 1612, за яким ОСОБА_1 набула право власності на домоволодіння.

10. 25 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0967 га (кадастровий номер НОМЕР_2), який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Суховаровою Наталією Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за № 1615, за яким ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку.

11. 25 січня 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі №175/4441/15-ц від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким було скасовано рішення Дніпропетровського районного суду від 4 грудня 2015 року в частині встановлення юридичного факту, усунення від права на спадкування, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

12. Вказаним рішенням фактично було скасовано рішення, яким ОСОБА_4 1/2 частини спірного домоволодіння та 1/2 частини спірної земельної ділянки.

13. На момент винесення рішення апеляційним судом право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_1.

14. В порушення вимог чинного законодавства державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевою Іриною Миколаївною було незаконно винесено наступні рішення:

- рішення №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1

- рішення №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Верхня,20А.

15. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/4441/15-ц від 15.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26.01.2017 року жодним чином не встановлювало право власності ОСОБА_2 на спірне майно, а відповідно державний реєстратор не мав право реєструвати право власності на майно за ОСОБА_2.

16. На момент реєстрації права власності на майно було зареєстровано за позивачем, документи які були подані ОСОБА_2 для державної реєстрації передбачали виключно можливість переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9, і не мали жодного відношення до ОСОБА_1

17. Фактично держаний реєстратор незаконно позбавила права власності на майно ОСОБА_1, чим порушила її права та вчинила у відношенні ОСОБА_1 протиправні дії.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

18. Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

19. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

20. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

21. Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

22. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ІV. ВИСНОВОК СУДУ

23. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

24. Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір.

25. За визначенням відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

31. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

26. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

27. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

28. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

29. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

30. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

31. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

32. В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

33. Так, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад.

34. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

35. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

36. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

37. Статтею 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказаний спосіб захисту відноситься й до інших суб'єктів владних повноважень, у тому числі виконуючих делеговані функції.

38. У поданому до адміністративного суду позові спір стосується прав власності на нерухоме майно послідовних власників такого майна: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у тому числі правомірності набуття/припинення прав власності вказаних осіб.

39. Скасування оскаружуваних рішень, прийнятих (вчинених) державним реєстратором, стосується позбавлення вказаних осіб прав власності на нерухоме майно та відновлення права власності на нерухоме майно первісного власника.

40. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

41. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування, суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

42. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

43. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

44. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. Частиною п'ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

46. Застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 квітня 2018 року по справі №361/2965/15-а провадження № 11-190апп18, справі №280/267/15-а провадження №11-164апп18, від 21 березня 2018 року у справі №09/1946/15 провадження №11-95апп18, та постановах Верховного Суду України від 24 січня 2017 року у справі №21-1559а16, у постанові від 17 травня 2016 року справа №21-331а16, від 27 січня 2017 року по справі №201/3164/12.

47. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

48. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №0440/5491/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень.

49. Роз'яснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

50. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

51. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

52. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба