Справа № 760/13389/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/716/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Каліщук М.В.

позивача - - ОСОБА_1

представника третьої особи - Рашевського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гирну Сергія Георгійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2017 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, серія БР № 430957, винесену 22.05.2017 року інспектором патрульної поліції 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Гирну С.Г. про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог зазначає, що 22.05.2017 року о 12:25 год. за адресою м. Київ, вул. Богомольця, 10 відповідач звинуватив її в тому, що вона здійснила зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, перехрестя, про що склав оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмір 510 грн..

Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки винесена з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема з таких підстав.

Постанова про адміністративне правопорушення була складена на місці зупинки транспортного засобу, а не «за місцем його скоєння», як передбачено ст. 276 КУпАП. Також, вважає, що постанова винесена з порушенням ст. 283 КУпАП, яка передбачає, що постанова виноситься за результатами розгляду справи, оскільки розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор грубо порушив права позивача, т.я. вона була позбавлена можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Також, позивач вважає, що викладені в постанові обставини не відповідають дійсності, т.я. 22.05.2017 вона взагалі не перебувала на вул. Богомольця, 10 в м. Києві та не вчиняла інкримінованого їй правопорушення.

З наведених підстав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та додатково пояснила, що 22.05.2017 вона рухалась по пров. Виноградному в м. Києві, та, коли зупинилась перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів, до неї підійшов поліцейський та повідомив, що в даному місці зупинка заборонена, після цього, пропустивши пішоходів вона продовжила рух та здійснила поворот ліворуч на вул. П.Орлика та поїхала в тупиковий провулок Гордієнка. В цей час перед нею зупинивсь патрульний автомобіль, з якого вийшов поліцейський та почав вимагати у неї водійське посвідчення та документи на автомобіль, коли вона дала поліцейському документи, він сів до свого автомобілю та поїхав. Вона спочатку розгубилась, а потім поїхала за патрульним автомобілем.

Через деякий час патрульний автомобіль зупинився за адресою вул. П.Орлика,16/12, перед пішохідним переходом. Вона теж зупинилась та підійшла до поліцейського, щоб дізнатись, чому він забрав її документи, на що поліцейський відповів, що він буде робити, що хоче. Через ці події очевидці викликали поліцію та на місце приїхало ще два патрульних автомобілі, і вона пояснювала поліцейським, що нічого не вчиняла.

Проте, не зважаючи на її заперечення, відповідач вручив їй оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення та сказав, що якщо вона з нею не згода, може скаржитись до суду.

При цьому, в своїх поясненнях позивач наголосила, що вона не вчиняла вказаного правопорушення та взагалі не перебувала на вул. Богомольця, 10.

Також, зазначила, що працівниками поліції відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення про те, що вона, нібито, не виконала вимогу працівника поліції залишатися на місці та була затримана шляхом переслідування, за результатами розгляду якого, постановою Печерського районного суду м. Києві від 21.07.2017 провадження у справі було закрито у зв'язку з відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржувана ним постанова була прийнята відповідно до норм чинного законодавства .

Представник третьої особи просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.05.2017 року в м. Києві по вул. Богомольця, 10 інспектором патрульної поліції 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Гирну С.Г. винесено постанову, серія БР № 430957, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на останню стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн..

Дана постанова винесена за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за фактом порушення позивачем ОСОБА_1 п. 5.10(д) України, а саме під час керування автомобілем НОМЕР_1, а саме, що остання здійснила стоянку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, перехрестя. Згідно матеріалів справи, відповідачем не було складено за даним фактом протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк(п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою ст. 122 цього кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію).

Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ч. 2 ст. 276 КУпАП передбачає, що справи про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема ст. 122 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Відповідно до рішення Конституційного суду України № 25-рп/2015 від 26.05.2017 року, щодо роз'яснення положень ст. 276 КУпАП, зокрема поняття «за місцем вчинення правопорушення» «за місцем його вчинення», дане поняття визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.06.2015 року, до ст. 222 КУпАП було внесено зміни, в частині того, що уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв». І дані положення Закону на момент винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 430957 не були визнані неконституційними, а тому, суд приходить до висновку, що інспектор поліції мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення на місці його вчинення.

Разом з цим, в матеріалах справи містяться розбіжності щодо місця вчинення інкримінованого позивачу правопорушення.

Так, у вину позивача ставиться здійснення нею стоянки ближче 10 метрів від пішохідного переходу, перехрестя.

З роздруківки карти місцевості за вказаною адресою вбачається, що біля будинку № 10 по вул. Богомольця відсутнє перехрестя.

Також, з копії протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії БР №118952 та постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2017 вбачається, що по вул. Богомольця, 10 її автомобіль було зупинено внаслідок переслідування працівникам поліції.

При цьому, позивач зазначає, що після того, як інспектор поліції забрав у неї документи, патрульний автомобіль зупинився за адресою П.Орлика, 16/12, де і розвивались подальші події, в тому числі і було складено оскаржувану постанову.

Дані обставини також підтверджуються і показами свідка ОСОБА_5, який в судовому засіданні пояснив, що 22.05.2017 він перебував на вулиці П.Орлика в м. Києві та мав намір здійснити перехід проїжджої частини через пішохідний перехід та в цей час праворуч від себе по пров. Виноградному побачив автомобіль «Пежо», який зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів. До даного автомобілю під'їхав патрульний автомобіль та інспектор зробив водію якесь зауваження. Пропустивши пішоходів, автомобіль «Пежо» продовжив рух та здійснив поворот ліворуч на вул. П.Орлика.

Через деякий час побачив, що спочатку перед перехрестям біля будинку № 16/12 по вул. П.Орлика зупинився автомобіль патрульної поліції, а за ним автомобіль «Пежо», за кермом якого, як він потім дізнався, була позивач.

Отже, з наведеного вище вбачається, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача, відповідачем не було з'ясовано всіх обставин справи, зокрема, не встановлено місце вчинення правопорушення, що як наслідок, зумовило порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що позивач здійснила стоянку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, перехрестя, чим порушила п. 15.10(д) ПДР України.

Відповідно до п. 15.10(д) ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Отже, під час винесення оскаржуваної постанови інспектором УПП Гирну С.Г. не було з'ясовано, які ж положення ПДР України були порушені позивачем і чи взагалі було порушення ПДР з боку позивача.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з постанови, серія БР № 430957, від 22.05.2017 в ній не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, при цьому в постанові про адміністративне правопорушення відсутні мотиви відхилення інших доказів, зокрема пояснення правопорушника чи пояснення можливих свідків.

Посилань на будь-які інші докази вказана постанова також не містить.

При цьому, суд критично ставиться до пояснень допитаного в судовому засідання у якості свідка інспектора патрульної поліції 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Гирну С.Г., який пояснив, що 22.05.2017 він, здійснюючи патрулювання у складі екіпажу патрульної поліції став свідком порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Пежо», яка здійснила стоянку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, а тому жестом руки подав команду водію залишитись на місці зупинки, на що водій не відреагувала та продовжила рух, в результаті чого екіпаж поліції почав переслідування, за наслідками якого даний автомобіль був зупинений, а на його водія складено постанову про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення.

До даних пояснень суд ставиться критично, т.я. вони спростовуються поясненнями позивача, показами свідка ОСОБА_5, а також встановленими 21.07.2017 Печерським районним судом м. Києва обставинами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідач в ході розгляду справи обставин, на які посилається позивач не спростував, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, суду не надав.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. є незаконним, а тому позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 122, 222, 251, 252, 254, 256, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4-5, 7-10, 19, 205, 241-244, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 /03028, АДРЕСА_1/ до Інспектора патрульної поліції 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гирну Сергія Георгійовича /03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9/, третя особа: Департамент патрульної поліції /Ідентифікаційний код 40108646, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3/, про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 430957 від 22.05.2017, винесену інспектором патрульної поліції 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Гирну Сергієм Георгійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 21 травня 2018 року.

Суддя В.В.Лазаренко