Справа № 9901/650/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2018 року

Київ

справа №9901/650/18

адміністративне провадження №П/9901/650/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Анцупової Т.О., Бучик А.Ю., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2018 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі - відповідач, Комісія), в якому просив визнати протиправним ненадання Комісією копії рішення про проведення співбесіди із суддею Волинського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 на закритому засіданні.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем порушено його конституційне право про вільне збирання та одержання інформації. У свою чергу, запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, а її ненадання свідчить, на думку ОСОБА_1, про вибіркову відкритість Комісії щодо проведення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.

На позовну заяву були надіслані заперечення, в яких відповідач зазначив про відповідність наданої інформації на запит ОСОБА_1 вимогам частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавств про доступ до публічної інформації» від 29 вересня 2016 року № 10. Окрім того, Комісія вказала, що питання про необхідність обмеження гласності і відкритості засідання Комісії й проведення засідання в закритому режимі вимагали інтереси особистого життя судді ОСОБА_2 з міркувань збереження моралі. У свою чергу, мета і підстави проведення співбесіди із суддею ОСОБА_2 у закритому засіданні Комісії закріплені у підпункті 2.2.4 пункту 2.2. розділу IIРегламенту ВККС України, це положення відповідає Міжнародному пакту про громадянські та політичні права і Європейській конвенції з прав людини.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

15 травня 2018 року у рамках кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді ВККС була проведена в закритому засіданні співбесіда із суддею Волинського окружного адміністративного суду ОСОБА_2

3 червня 2018 року позивач, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», звернувся із запитом до ВККС, в якому просив:

надати інформацію про причини відсутності запису співбесіди ОСОБА_2. у мережі інтернет;

надати рішення про проведення даної співбесіди у закритому режимі із поясненням мотивів його прийняття;

надати повний перелік суддів та місця їх роботи, співбесіда яких проводилась у закритому режимі чи без проведення трансляції з вказівкою причини такого рішення.

Листом №М-2866/16 від 7 червня 2018 року Комісія надала ОСОБА_3 відповідь на вищенаведений запит, в якому зазначила про відсутність трансляції співбесіди із суддею Волинського окружного адміністративного суду ОСОБА_2, оскільки її проведення за заявою останньої здійснювалось в закритому засіданні Комісії у складі колегії. Також відповідач вказав про відсутність можливості надати рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_2 стосовно проведення співбесіди в закритому режимі у зв'язку з наявними сімейними обставинами, таємниця яких охороняється законом, оскільки воно ухвалювалось без виходу до нарадчої кімнати. До листа відповідачем додано список інших суддів, співбесіда з якими поводилась без трансляції в мережі інтернет.

Не погоджуючись із відповіддю Комісії, розцінивши її як неправомірну бездіяльність при наданні інформації, ОСОБА_3 звернувся до суду.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши встановлені обставини в контексті обґрунтувань адміністративного позову приходить до висновку, що відповідачем доведена правомірність своїх дій, а надану відповідь на запит позивача не можна розцінювати як протиправну бездіяльність у наданні інформації з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статі 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

За приписами статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку про наявність обов'язку у розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію за умови її отримання або створення в процесі виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у листі від 7 червня 2018 року Комісія у визначений строк надала позивачу запитувану інформацію, зокрема щодо підстав та мотивів прийняття запитуваного рішення про проведення співбесіди у закритому режимі, проте не надала самого рішення, оскільки воно приймалось протокольно без виходу до нарадчої кімнати, тобто не було створено у вигляді окремого документу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Відтак, не може бути задоволений запит, для відповіді на який необхідно створити нову інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не має запитуваної інформації, але зобов'язаний нею володіти.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 з посиланням на пункти 2.2.4, 2.2.5, 4.12.2, 4.12.6 Регламенту Комісії розцінив ненадання тексту рішення як протиправну бездіяльність відповідача, що обмежила його у доступі до публічної інформації.

Водночас із відповіді, що була надана позивачем, та із письмових заперечень на позов вбачається, що документальне оформлення (фіксація) рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 стосовно проведення співбесіди в закритому режимі у зв'язку з наявними сімейними обставинами, таємниця яких охороняється законом, Комісією не здійснювалось.

Враховуючи, що позивач як приватна особа звернувся до Комісії відповідно до Закону № 2939-VI із інформаційним запитом, в якому просив надати інформацію про причини відсутності запису співбесіди із ОСОБА_2, а ВККС, у свою чергу, надала ОСОБА_3 запитувану ним інформацію із наведенням причин відсутності транслювання співбесіди та обґрунтуванням неможливості надати запитуване рішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача у даній справі.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому слід зазначити, що оцінка правомірності дій Комісії при обранні способу та форми прийняття і складення рішення стосовно проведення співбесіди в закритому режимі, а так само і правомірність прийняття самого рішення про проведення співбесіди в закритому режимі, знаходяться поза межами предмету позову щодо реалізації права на доступ до публічної інформації.

Більш того, оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається наявним є конфлікт між правом на захист приватної інформації та правом на одержання інформації. У сталій практиці Європейського суду з прав людини (рішення Великої Палати ЄСПЛ у справах VonHannover проти Німеччини та Axel Springer AG проти Німеччини) такий конфлікт вирішується за допомогою оцінки шістьох критеріїв балансу між правом на приватність та репутацію (ст. 8 Конвенції) і правом на інформацію (ст. 10 Конвенції), а саме: 1) внесок у обговорення суспільного інтересу, 2) наскільки добре відомою є відповідна особа, 3) предмет інформації, і чи стосується вона публічної особи, 3) попередня поведінка відповідної особи, 4) спосіб отримання інформації та її достовірность; 5) зміст, форма та наслідки публікації, а також 6) тяжкість застосованої санкції.

Позивач, який у цих спірних правовідносинах діє як приватна фізична особа, вважає, що запитувана ним інформація становить публічний інтерес і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

У відповіді на адміністративний позов ВККСУ зазначає, що надати рішення Комісії про задоволення заяви ОСОБА_2 щодо проведення співбесіди в закритому режимі у зв'язку з наявними сімейними обставинами, таємниця яких охороняється законом, можливості немає, оскільки таке рішення ухвалювалось без виходу до нарадчої кімнати. Між тим, за результатами розгляду вказаного запиту Комісією 7 червня 2018 року було надано відповідь, яка пояснює причини відсутності запису співбесіди ОСОБА_2 у мережі Інтернет та надано перелік інших суддів, співбесіді з якими проводилася без трансляції в мережі Інтернет. Отже Комісією було обмежено доступ до інформації, пов'язаної з прийняттям рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 щодо проведення співбесіди в закритому режимі. В обґрунтування такого рішення Комісія посилається на зміст розділу ІІ «Зовнішня незалежність» Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи CM/Rec (2010)12.

Абзац другий ст. 10 передбачає допустимі обмеження в реалізації прав, визначених у першому абзаці цієї статті. Обмеження ст. 10 Конвенції включають: «формальності, умови, обмеження або санкції, передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду». З відповіді ВККСУ на запит на доступ до публічної інформації вбачається, що такий доступ був обмежений частково у зв'язку з необхідністю захистити приватну інформацію, яка охороняється законом. Більш того, ця інформація стосується приватного життя судді, отримана конфіденційно та може становити ризики для авторитету та безсторонності суду у разі її розголошення. У справі «Soderman проти Швеції» (рішення від 12 листопада 2013 року) Європейський суд з прав людини підкреслив, що держава «має позитивні зобов'язання, властиві ефективній повазі до приватного чи сімейного життя. Ці зобов'язання можуть включати прийняття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин фізичних осіб між собою».

Отже Комісія, частково обмежуючи доступ до запитуваної інформації, виконувала свій позитивний обов'язок щодо захисту приватного життя судді.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 262-263, 266 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 липня 2018 року.

Головуючий Гімон М.М.

Судді Анцупова Т.О.

Бучик А.Ю.

Гриців М.І.

Мороз Л.Л.