Справа № 804/3933/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2018 року Справа № 804/3933/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Метал Груп» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «АВ Метал Груп» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 2 340 094,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав нормативу щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не забезпечив працевлаштування інвалідів у кількості 60 осіб та не сплатив адміністративно-господарські санкції за не працевлаштування інвалідів у розмірі 2 340 094,80 грн. Несплата відповідачем адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя у зв'язку з чим, позивач просить стягнути зазначену суму адміністративно-господарських санкцій з відповідача у судовому порядку.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ТОВ «АВ Метал Груп» протягом всього 2017 року щомісячно подавало звіти (за формою №3-ПН) про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Однак, державною службою зайнятості здійснювалось направлення інвалідів на роботу до відповідача без урахування побажань інваліда, стану його здоров'я та певних вимог, які висував відповідач до претендентів на зайняття посад. Вини відповідача у тому, що центри зайнятості направляють для працевлаштування замалу кількість осіб з інвалідністю, до того ж не з'ясувавши попередньо умови праці, не звернувши уваги на вимоги до претендентів на заміщення вакансії, на місто, в якому відкрита вакансія, а також на медичні рекомендації особам, які направлялись для працевлаштування, немає. Відповідач всіляко сприяв працевлаштуванню інвалідів та виконував усі вимоги законодавства щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування у повному обсязі. Однак обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, а тому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
До суду відповідачем також були надані завірені копії звітів за формою № 3-ПН; копії наказів про прийняття на роботу осіб, визнаних інвалідами, довідок, виданих інвалідам, та наказів про звільнення з роботи осіб, визнаних інвалідами; копії направлень на працевлаштування осіб, визнаних інвалідами, за 2017 р. (в т.ч. довідки, корінці); а також копії сторінок із книг обліку руху трудових книжок і вкладишів до них за період з 2009 р. по 2018 р.
Сторони в судове засідання своїх представників не направили, про день та час його проведення повідомлялися належним чином. В своїх заявах сторони просили суд розглядати справу за відсутності їх представників в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік» 03-07/1025 від 28.02.2018 року за формою 10-ПІ, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42 та розрахунку суми позову щодо стягнення адміністративно господарських санкцій позивач зазначає, що за 60 робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2017 році, відповідач до 17.04.2018 року мав сплатити суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 2 340 094,80 грн.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ).
Згідно з частиною другою статті 17 Закону №875-ХІІ підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Частинами першою, другою статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.
Відповідно до норм статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина четверта статті 20 Закону №875-ХІІ).
Аналізуючи наявні та досліджені в матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідачем було виконано всі необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів і їх працевлаштуванню та дотримано вимоги, встановлені статтею 19 Закону №875-ХІІ, а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій відсутні.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною третьою статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу, покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН, яка, заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.
З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування.
Так, відповідач протягом всього 2017 року щомісячно подавав звіти (за формою № 3-ПН) про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, зокрема адміністратора чергового, торговельного представника, бухгалтера. В цих звітах містилась інформація про наявність відповідних вакансій у кількості (в різні місяці) від 40 до 55 - адміністратор черговий, від 6 до 14 - торговельний представник, а також 1 вакансія бухгалтера та 1 вакансія оператора із введення даних в 1С.
Однак державною службою зайнятості протягом 2017 р. було направлено до ТОВ «АВ Метал Груп» для працевлаштування лише трьох осіб, яких визнано на підставі чинного законодавства України особами з інвалідністю.
При цьому, слід зазначити, що державна служба зайнятості здійснювала направлення інвалідів на роботу до відповідача без урахування побажань інваліда, стану його здоров'я та певних вимог, які висував до претендентів на зайняття посад відповідач.
Зокрема, протягом року відповідач подавав інформацію про наявність вакансій чергових адміністраторів. Серед вимог до претендента на вакансію зазначались знання ПК на рівні користувача. Звіт також містив інформацію щодо переліку обов'язків чергових адміністраторів: обхід території, перегляд камер відео-спостережень, контроль пропускного режиму, що, безумовно, означає, що у претендента на вакансію повинні бути відсутні протипоказання по роботі з навантаженням на зір та опорно-руховий апарат.
Натомість, центром зайнятості до відповідача на працевлаштування були направлені особи, які (згідно із довідками до актів огляду МСЕК) не могли займати такі посади за станом здоров'я.
Зокрема, громадянину ОСОБА_1 рекомендовано легку фізичну працю в кабінетних умовах без тривалого перебування на ногах, а у висновку про умови та характер праці, що міститься у довідці до акту огляду МСЕК громадянки ОСОБА_2, зазначено, що вона може бути пристосована до роботи агента, диспетчера на телефоні вдома з індивідуальним графіком.
Громадянина ОСОБА_3, який проживає у м.Дніпро, центром зайнятості було направлено для працевлаштування на вакантне робоче місце за посадою торговельний представник, не зважаючи на те, що у звітах за формою № 3-ПН відповідачем чітко зазначено, що потреба у торговельних представниках є у містах Бершадь, Калинівка, Жмеринка, Гайсин, Ужгород, Луцьк, Мукачево.
Суд доходить до висновку про відсутність протиправності дій відповідача у тому, що центри зайнятості направляють для працевлаштування замалу кількість осіб з інвалідністю, до того ж не з'ясувавши попередньо умови праці, не звернувши уваги на вимоги до претендентів на заміщення вакансії, на місто, в якому відкрита вакансія, а також на медичні рекомендації особам, які направлялись для працевлаштування, немає.
Судом також встановлено, що ТОВ «АВ Метал Груп» самостійно здійснювало працевлаштування інвалідів, які звертались безпосередньо до нього.
Так, за особистим зверненням протягом 2017 р. ТОВ «АВ Метал Груп» працевлаштувало наступних осіб, яких визнано інвалідами:
- ОСОБА_4 (наказ № 54-к від 12 січня 2017 р.);
- ОСОБА_5 (наказ № 100-к від 20 січня 2017 р.);
- ОСОБА_6 (наказ № 165-к від 02 лютого 2017 р.);
- ОСОБА_7 (наказ № 881-к від 22 травня 2017 р.);
- ОСОБА_8 (наказ № 1029-к від 08 червня 2017 р.);
- ОСОБА_9 (наказ № 1199-к від 03 липня 2017 р.);
- ОСОБА_10 (наказ № 2090-к від 21 листопада 2017 р.).
- ОСОБА_11 (наказ № 1360-к від 07.09.2016 р.),
- ОСОБА_12 (наказ № 1466-к від 21.09.2016 р.).
Крім того, в 2017 р. на підприємстві продовжували працювати інші особи, визнані чинним законодавством України інвалідами:
- ОСОБА_13 (наказ № 109 К від 12 серпня 2009 р.);
- ОСОБА_14 (наказ № 78-к від 01 квітня 2011 р);
- ОСОБА_15 (наказ № 102-к від 05 травня 2011 р.);
- ОСОБА_16 (наказ № 281-к від 24 жовтня 2011 р.);
- ОСОБА_17 (наказ № 336-к від 12 липня 2012 р.);
- ОСОБА_18 (наказ № 346-к від 18 липня 2012 р.);
- ОСОБА_19 (наказ № 555-к від 20 вересня 2012 р.);
- ОСОБА_20 (наказ № 131-к від 07 березня 2013 р.);
- ОСОБА_21 (наказ № 857-к від 16 серпня 2013 р.);
- ОСОБА_22 (наказ № 966-к від 04 вересня 2013 р.);
- ОСОБА_23 (наказ № 1647-к від 02 грудня 2013 р.);
- ОСОБА_24 (наказ № 325-к від 19.03.2014 р.);
- ОСОБА_25 (наказ № 478-к від 02 квітня 2014 р.);
- ОСОБА_26 (наказ № 1113-к від 08 вересня 2014 р.);
- ОСОБА_27 (наказ № 1286-к від 23 жовтня 2014 р.);
- ОСОБА_28 (наказ № 64-к від 03 лютого 2015 р.);
- ОСОБА_29 (наказ № 110-к від 11 лютого 2015 р.);
- ОСОБА_30 (наказ № 142-к від 19 лютого 2015 р.);
- ОСОБА_31 (наказ № 574-к від 13 травня 2015 р.);
- ОСОБА_32 (наказ № 780-к від 06 липня 2015 р.);
- ОСОБА_33 (наказ № 1159-к від 22 вересня 2015 р.);
- ОСОБА_34 (наказ № 1304-к від 22 жовтня 2015 р.);
- ОСОБА_35 (наказ № 1525-к від 07 грудня 2015 р.);
- ОСОБА_36 (наказ № 153-к від 11лютого 2016 р.);
- ОСОБА_37 (наказ № 354-к від 24 березня 2016 р.);
- ОСОБА_38 (наказ № 536-к від 22 квітня 2016 р.);
- ОСОБА_39 (наказ № 864-к від 15 червня 2016 р.);
- ОСОБА_40 (наказ № 1149-к від 03 серпня 2016 р.);
- ОСОБА_41 (наказ № 1346-к від 06 вересня 2016 р.);
- ОСОБА_11 (наказ № 1360-к від 07 вересня 2016 р.);
- ОСОБА_12 (наказ № 1466-к від 21 вересня 2016 р.);
- ОСОБА_42 (наказ № 1866-к від 07 грудня 2016 р.);
- ОСОБА_43 (наказ № 341-к від 14 травня 2013 р.);
- ОСОБА_44 (наказ № 802-к від 01 липня 2014 р.);
- ОСОБА_45 (наказ № 237-к від 10 березня 2015 р.);
- ОСОБА_46 (наказ № 1285-к від 20 жовтня 2015 р.);
- ОСОБА_47 (наказ № 318-к від 18 березня 2016 р.);
- ОСОБА_48 (наказ № 530-к від 21 квітня 2016 р.);
- ОСОБА_8 (наказ № 565-к від 04 травня 2016 р.);
- ОСОБА_49 (наказ № 617-к від 11 травня 2016 р.);
- ОСОБА_50 (наказ № 1753-к від 16 листопада 2016 р.);
- ОСОБА_51 (наказ № 1311-к від 19 липня 2017 р.);
- ОСОБА_52 (наказ № 1635-к від 06 вересня 2017 р.);
- ОСОБА_53 (наказ № 1765-к від 20 вересня 2017 р.).
Отже, відповідач сприяв працевлаштуванню інвалідів та виконував усі вимоги законодавства щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування у повному обсязі.
Судом встановлено факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2017 році, однак суд вважає, що вини товариства в цьому немає, оскільки відповідач вживав необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів,
Таким чином, створені робочі місця залишилися вакантними не з вини відповідача.
Поряд з цим, фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні інвалідів за 2017 рік не встановлено.
Тобто ТОВ АВ «Метал Груп» були вжиті всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
При цьому, суд зазначає, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв'язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій, за відсутності вини юридичної особи.
Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанови № 21-60а11 від 20.06.2011 року; № 21-105а12 від 26.06.2012 року; № 21-95а13 від 02.04.2013 року), згідно якої обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного держаного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Так, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.
Суд дійшов висновку, що роботодавець вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів: ТОВ «АВ Метал Груп» було зареєстроване у Дніпропетровському Фонді соціального захисту інвалідів, звітувало про зайнятість та працевлаштування інвалідів, направляло до Бабушкінського районного центру зайнятості у м.Дніпро (Відділу надання соціальних послуг в Шевченківському районі Дніпровського міського центру зайнятості) відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів, а тому зазначені адміністративно-господарські санкції до відповідача застосовані бути не можуть.
За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України,-
У задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Метал Груп» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.