Справа № 523/10424/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

м. Київ

справа №523/10424/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14338/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімона М.М., -

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 523/10424/15-а

за позовом об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» до Одеської міської ради (далі - Міськрада) про визнання противоправним та скасування рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Міськради

на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року у складі головуючого судді Кисельова В.К. та

ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва О.В., суддів Бойко А.В., Танасогло Т.М., -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2015 року об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Міськради від 10 червня 2015 року № 6749-VI «Про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.09.2010 р. № 479 «Про передачу гуртожитку на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А».

Позов обґрунтовано тим, що оспорюване рішення прийняте Міськрадою із перевищенням компетенції органу місцевого самоврядування, із порушенням норм Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III). Зокрема, оскільки до спірних відносин застосовано положення статті 11 Закону № № 2866-III, яка не підлягає застосовуванню, та у зв'язку із тим, що виконавчий прийняв рішення 24 вересня 2010 року № 479 «Про передачу гуртожитку на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» у відповідності до повноважень, наданих рішенням Міськради від 21 грудня 2005 року № 5050-ІУ року «Про делегування повноважень з передачі на баланс (в управління) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси».

Суворовський районний суд м. Одеси постановою від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що приймаючи оспорюване рішення Міськрада послалась на положення статті 11 Закону № 2866-III, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона стосується питання призначення балансоутримувачів лише у новозбудованих будинках, тому у Міськради були відсутні законні підстави для скасування рішення Виконкому.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання і не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання, якщо суб'єкти правовідносин заперечують проти їх зміни чи скасування, а тому це також є підставою для задоволення позову.

22 березня 2016 року Міськрада звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюване рішення Міськради прийнято в рамках реалізації наданих міській раді повноважень, що визначені у пункті 15 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, відповідно до якого, до виключної компетенції міських рад відноситься скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. При цьому, скаржник вказує, що посилання Міськрадою у своєму рішенні на положення статті 11 Закону № 2866-III не вказує його протиправність, а навпаки підтверджує його обґрунтованість.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 березня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанови та ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Міськради від 24 вересня 2010 року № 479 «Про передачу гуртожитку на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» вирішено передати з балансу Комунального підприємству «Житлово-комунальний сервіс «Північний» за актом приймання-передачі на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» гуртожиток, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26-А.

Вказане рішення фактично виконано у 2010 році та гуртожиток передано на баланс вищевказаного об'єднання, згідно акта приймання-передачі.

Разом з тим, Міськрадою на підставі пункту 15 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР прийнято оскаржуване рішення про скасування вищевказаної передачі гуртожитку. В рішенні є посилання на те, що виконавчий комітет Міськради прийняв рішення від 24 вересня 2010 року № 479 «Про передачу гуртожитку на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А», посилаючись на Закон № 2866-III, у той час як відповідно до статті 11 вказаного закону призначення балансоутримувача здійснюється щодо новозбудованого будинку та є виключною компетенцією міської ради. З урахуванням зазначеного вказане рішення виконавчого комітету Міськради не відповідає законодавству України та підлягає скасуванню.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною п'ятою статті 60 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування а розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини другої статті 11 Закону № 2866-III виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Рішенням Міськради від 23 грудня 2005 року № 5050-IV «Про делегування повноважень з передачі на баланс (в управління) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси» вирішено делегувати виконавчому комітету Міськради повноваження з передачі на баланс (в управління) виконавчим органам Одеської міської ради, комунальним підприємствам, установам, майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

За правилами статті 7 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон № 500-VI) у гуртожитку власники кімнат мають право створити об'єднання співвласників гуртожитку.

Об'єднання співвласників гуртожитку набуває статусу юридичної особи та стає балансоутримувачем гуртожитку як цілісного об'єкта нерухомого майна з моменту його офіційної реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 500-VI утворення, діяльність, реорганізація та ліквідація об'єднання співвласників гуртожитку здійснюється відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Отже, посилання у рішенні виконавчого комітету про передачу гуртожитку на баланс позивача, на Закон №2866-III, окрім інших нормативно-правових актів, відповідно до яких прийнято це рішення, не суперечить законодавству, оскільки саме цим законом, з урахуванням особливостей, передбачених Законом № 500-VI врегульовано діяльність об'єднання співвласників гуртожитку.

При цьому щодо спірних відносин, які виникли в цій справі, колегія суддів, не вирішуючи питання про правомірність прийняття рішення виконавчого комітету Міськради у 2010 році, яке скасовано оспорюваним рішенням Міськради, вважає необхідним зазначити, таке.

Повноваження міських рад, які належать до їх виключної компетенції, визначені у статті 26 Закону № 280/97-ВР. Відповідно до пункту 15 частини першої цієї норми закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Статтею 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частини дев'ята та десята).

Конституційним Судом України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3) . Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відтак, компетенція органів місцевого самоврядування на скасування, внесення змін до попередніх рішень обмежена у разі виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законів інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішення виконавчого комітету Міськради, яке скасовано оспорюваним рішенням Міськради є ненормативними правовим актом та як встановлено судами, виконано у 2010 році та гуртожиток передано на баланс вищевказаного об'єднання, згідно акта приймання-передачі, що свідчить про виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією правомочностей володіння та користування, а отже вичерпало свою дію виконанням.

З огляду на виникнення у позивача певних суб'єктивних прав щодо гуртожитку відповідно до рішень виконавчого комітету Міськради, а також той факт, що позивач як суб'єкт правовідносин, що виникли на підставі вказаного рішення, заперечує проти припинення таких правовідносин, суди дійшли правильного висновку про відсутність у органу місцевого самоврядування компетенції на скасування раніше прийнятих виконавчим органом такого органу рішень.

Вказане означає, що рішення виконавчого комітету Міськради могли бути скасовано лише у судовому порядку.

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанції про задоволення позовних вимог.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оспорюваних рішень і погоджується з їх висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року у справі № 523/10424/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду