Справа № 638/4777/18
Суддя: Боговський Д. Є.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/56/2018 Справа №638/4777/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до місцевого загального суду як адміністративного суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАА № 341821 від 29.03.2018 як таку, що не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам до виконавчого документа згідно зі ст. 3,4 ЗУ «Про виконавче провадження», ґрунтується на незаконних доказах, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 29.03.2018 відносно неї було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначено, що нею під час керування транспортним засобом по пр. Науки в м. Харкові не виконано вимоги дорожнього знаку 5.16 та здійснено рух прямо зі смуги, з якої дозволено рух лише ліворуч. ОСОБА_1 із даною постановою не згодна, оскільки інспектор не надав жодного документу на підтвердження його повноважень діяти від імені Національної поліції України, грубо порушив процесуальний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення, не розяснив її права, не заслухав її пояснення, не дослідив докази та не надав їй можливості заявляти клопотання. Водночас розгляд даної справ не мав проводитися за процедурою спрощеного провадження, тобто не на місце вчинення правопорушення, а за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення. Також постанова, складена інспектором, не відповідає вимогам ст.ст. 3,4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не зазначено номер рішення, код юридичної особи, резолютивна частина рішення, дата набрання рішенням законної сили, строк предявлення рішення до виконання. З огляду на те, що суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім вимогам діючого законодавства, а оскаржувана постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог та її додаткових пояснень в повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, пояснюючи, що він у складі екіпажу перебував на патрулюванні та побачивши факт вчинення адміністративного правопорушення водієм транспортного засобу «Renault Captur», д.н. НОМЕР_1, по гучномовцю запропонував водієві зупинитися, підійшовши, розяснив його права та обовязки, повідомив про порушення водієм ПДР України, при цьому водій сказав, що дуже поспішає, знає про порушення нею ПДР України та попросила скоріше видати їй постанову та без будь-яких зауважень поїхала.

У своєму відзиві на позов, відповідач також вказує на ці обставини складання постанови. Також відповідач наполягає на тому, що його дії щодо винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складання протоколу відповідають вимогам закону, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 підтвердила, що водій ОСОБА_1 на вимогу інспектора поліції зупинилась, підтвердила, що знає про вчинене нею правопорушення та просила прискорити розгляд справи та видати ї1 постанову, оскільки дуже поспішає.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

29.03.2018 інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_2 було складено постанову серії ЕАА № 341825 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, в якій зазначено, що остання 29.03.2018 о 15-29 годині, керуючи транспортним засобом «Renault Captur», д.н. НОМЕР_1, на перехресті вул. Отакара Яроша та пр. Науки в м. Харкові не виконала вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», та зі смуги, з якої дозволено рух лише ліворуч, здійснила рух прямо, чим порушила п. 8.4 ґ ПДР України порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. Водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. КУпАП; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

ОСОБА_1 із даною постановою не погодилась, оскільки вона була винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відповідач, заперечуючи проти доводів, викладених у позовній заяві, надав суду для огляду та долучення до матеріалів справи відеозапис фіксації правопорушення ОСОБА_1 з нагрудної камери.

Інформація з даного відеозапису підтверджує пояснення відповідача та спростовує твердження позивача про порушення чи обмеження з боку інспектора поліції її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до п. 8 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних обєктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знака, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки, установлені на ньому, не дають інших вказівок.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП України перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 проїхала перехрестя з крайньої лівої смуги руху та в подальшому не заперечувала цей факт.

Дані відеозапису підтверджують пояснення відповідача у справі, який належними та допустимими доказами підтвердив правомірність свого рішення про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, з огляду на наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п.2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 395

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами. Відповідачем доведено правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови. Позивачем, в свою чергу, не надано будь-яких доказів, які б обґрунтовували його доводи, крім посилань на норми КУпАП. Поставити під сумнів обєктивність відповідача - субєкта владних повноважень, у суду підстав немає.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення від 29.03.2018 відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідної статті.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 10, 13, 14, 72, 241-246, 257, 262-263, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МТ № 307135; м. Харків, вул. Смольна,23.

Відповідач - інспектор роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2; м. Харків, вул. Шевченка,315-А.

Повний текст рішення суду складено 19 липня 2018 року.

Суддя - ОСОБА_4