Справа № 810/3639/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3639/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Губської О.А.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року, суддя Лапій С.М., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2016 року №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задовольннні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 16.10.2015 року по 17.12.2015 року посадовими особами ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Агрозахист Донбас" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 24.12.2015 року №415/10-13-22-02-21/30048570.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.01.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 4 349 259,00грн.

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.05.2016 року №10806/6/99-99-11-02-01-15 скаргу позивача частково задоволено.

Відповідачем з урахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 18.05.2016 року №10806/6/99-99-11-02-01-15 прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 17.10.2016 року №, яким за порушення пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1. ст.14, п.138.1, 138.2 ст.138, п.135.1, 135.2 ст.135, пп.137.1, 137.4 ст.137 Податкового кодексу України збільшено зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 385 460,00 грн., у тому числі основний платіж 923 640,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції 461 820,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 17.10.2016 року № прийнято на підставі висновків, викладених в акті перевірки, які на думку перевіряючого свідчать про порушення ТОВ "Агрозахист Донбас" податкового законодавства, а саме:

- пп.14.1.27, 14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.138.1, 138.2 ст.138 ПК України у взаємовідносинах з ТОВ "Воєводино Груп", ТОВ "Лігал Груп Консалт", ПрАТ "МТС Україна", в результаті чого завищено показники рядка 06.1. Декларації "Адміністративні витрати" на суму 491 758 грн.;

- пп.14.1.27, 14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.138.1, 138.2 ст.138 ПК України у взаємовідносинах з ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС", в результаті чого завищено показники рядка 06.2 Декларації "Витрати на збут" на суму 88 491 грн.;

- пп.137.1 пп.137.4 ст.137 ПК України у взаємовідносинах з ТОВ "Сингента", в результаті чого занижено показники рядка 03 Декларації "Інші доходи" на суму 4548084 грн.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11 цієї статі, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5; підпунктів 138.10.5; 138.10.6 пункту 138.10, пункт 138.11, 138.12 цієї статті, пункт 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1 9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу зазначени норм випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як вбачається з акту перевірки, подактковий орган посилається на ту оставину, що надані ПрАТ "МТС Україна" в січні-жовтні 2014 року послуги мобільного зв'язку (послуги роумінгу, вих. дзвінки за кордон, конвент-послуги, мобільний GPRS-інтернет, WAP GPRS і т.п.) на суму 86969,95 грн. не пов'язані з господарською діяльністю позивача, внаслідок чого останнім завищено показники рядку 06.1 Декларації "Адміністративні витрати" на суму 86 970,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Агрозахист Донбас" користується послугами мобільного зв'язку, що надаються оператором ПрАТ "МТС Україна" на підставі Договору про надання послуг мобільного зв'язку №4086886/1.10385846 від 28.01.2008 року, відповідно до якого за ТОВ "Агрозахист Донбас" закріплюється особовий рахунок №1.10385846, за яким у оператора обліковуються група номерів мобільних телефонів, які належать позивачеві та використовуються його співробітниками.

Відповідно до деталізованої інформації про розрахунки за телекомунікаційні послуги ПрАТ "МТС Україна" загальний розмір витрат позивача на послуги мобільного зв'язку в період з січня 2014 року по жовтень 2014 року становить 86969,95 грн.

На підтвердження оплати послуг мобільного зв'язку всіх абонентських номерів за зазначеним особовим рахунком наявні рахунки за телекомунікаційні послуги ПрАТ "МТС Україна" за період січень-жовтень 2014 року та платіжні доручення щодо оплати послуг мобільного зв'язку ПрАТ "МТС Україна".

Крім того, використання мобільного зв'язку в ТОВ "Агрозахист Донбас" здійснюється на підставі наказу від 24.01.2008 року №24/01 "Про впровадження стільникового (мобільного) зв'язку в товаристві", згідно з яким, зокрема, закріплено Положення про правила користування стільниковим (мобільним) зв'язком ТОВ "Агрозахист Донбас".

Положенням встановлено, що користування корпоративним мобільним зв'язком дозволяється працівникам товариства лише у виробничих цілях, при вирішенні питань, пов'язаних з господарською діяльністю ТОВ "Агрозахист Донбас". У зв'язку з цим працівник, якому надане право на користування послугами корпоративного мобільного зв'язку, в момент отримання мобільного телефону та sim-карти підписує акт приймання-передачі службового телефону для користування корпоративним мобільним зв'язком виключно у виробничих цілях.

Також, Положенням визначено перелік посад ТОВ "Агрозахист Донбас", яким надається право користування корпоративним стільниковим (мобільним) зв'язком.

Згідно п.п. ґ) п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України (у редакції на час виникнення спірних відносин), адміністративні витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати) відносяться до складу інших витрат платника податків.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1ст.139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вартість послуг мобільного зв'язку включається до складу валових витрат тільки за наявності відповідних документів, які дозволять підтвердити зв'язок цих витрат з господарською діяльністю суб'єкта підприємництва.

Крім того, у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 26.02.2010 року №2412 вказано, що документами, які підтверджують зв'язок витрат на мобільний зв'язок із господарською діяльністю суб'єкта господарювання, є розрахункові документи про оплату послуг мобільного зв'язку на підставі рахунків оператора, наказ керівника про придбання мобільних телефонів та використання їх у господарській діяльності підприємства, угода з оператором мобільного зв'язку про надання послуг, правила користування мобільним зв'язком, затверджені керівником, і т.п. Аналогічна позиція також відображена в листі Мінтрансзв'язку від 23.04.2010 №3714/11-01-10 та листі Державної адміністрації зв'язку від 23.04.2010 року № 3714/11-01-10.

На підтвердження зв'язку витрат на послуги мобільного зв'язку з господарською діяльністю надано суду наказ керівника про впровадження стільникового (мобільного) зв'язку в товаристві, Положення про правила користування стільниковим (мобільним) зв'язком ТОВ "Агрозахист Донбас", згідно з яким визначено правила користування корпоративним мобільним зв'язком, перелік посад, яким надається право користування корпоративним стільниковим (мобільним) зв'язком, договір про надання послуг мобільного зв'язку, платіжними дорученнями про оплату мобільних послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2017 року, у справі №810/945/16 вставлено правомірність віднесення позивачем на підставі п.п. ґ) п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу адміністративних витрат витрати на оплату послуг мобільного зв'язку наданих ПрАТ "МТС Україна" в січні-жовтні 2014 року, а також встановлено зв'язок даних витрат з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до ч. 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи представника апелянта про те, що позивачем не надано роздруківки розмов працівників товариства, що викликає сумніви, що саме працівники товариства користувалися мобільним зв»язком у виробничих потребах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, спростовуються вищевикладеними доводами суду та встановленими в ході розгляду справи обставинами. Крім того, такі сумніви апелянта не підтверджуються жодним доказом, які останній на підтвердження своїх заперечень мав би надати до суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем надано належні та достатні докази правомірності врахування витрат на послуги мобільного зв'язку у складі інших витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Щодо правовідносин між позивачем та ТОВ "Воєводино Груп", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно висновку відповідача, зазначеного в акті перевірки, позивачем неправомірно на порушення вимог пп.14.1.27, 14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.138.1, 138.2 ст.138 ПК України включено до складу адміністративних витрат вартість послуг, сплачених на користь ТОВ "Воєводино Груп" в розмірі 250 191,32 грн. в якості оплати за послуги по організації ділової зустрічі працівників позивача в м. Будапешт, Угорщина. При цьому, як слідує з акту перевірки, дане твердження відповідача ґрунтується на тому, що в ході перевірки позивачем на надано документів, які підтверджували зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю ТОВ "Агрозахист Донбас".

Як вбачається із матеріалів справи, основними видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" є оптова торгівля та дистрибуція засобів захисту рослин, посівного матеріалу, мінеральних добрив, зернових культур, в т.ч. здійснення зовнішньоекономічної діяльності (закупівля зазначених товарів за кордоном в нерезидентів-постачальників, їх імпорт та реалізація на території України). ТОВ "Агрозахист Донбас" на території України є постачальником продукції міжнародної групи компаній "Дюпон" ("DuPont"), до складу якої входить ТОВ "Дюпон Україна".

Як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, з метою ознайомлення покупців з новими видами продукції, її характеристиками, з метою демонстрації технологій та проведення оглядової екскурсії заводу, високого рівня виробничих технологій "DuPont" та обміном досвіду з сільськогосподарськими підприємствами Угорщини, які співпрацюють з групою компаній "Дюпон" ("DuPont"), ТОВ "Дюпон Україна" листом від 08.09.2014 року було запрошено представників позивача взяти участь у навчальних семінарах та інших маркетингових заходах в м.Будапешт, Угорщина в період з 16.10.2014 року по 23.10.2014 року.

Із листа-запрошення ТОВ "Дюпон Україна" від 08.09.2014 року слідує, що всі витрати, пов'язані з транспортуванням, проживанням та іншими витратами учасників (працівників позивача), покриваються безпосередньо за рахунок позивача.

Позивачем укладено з ТОВ "Воєводино Груп" договір надання послуг по організації ділової поїздки №1509/14 від 15.09.2014 року.

Згідно п.1.1. договору ТОВ "Воєводино Груп" (Виконавець) зобов'язалося надати послуги по організації ділової поїздки, зустрічі працівників ТОВ "Агрозахист Донбас" (Замовника) з представниками ТОВ "Дюпон Україна" за маршрутом м. Київ, Україна - м. Будапешт, Угорщина - м. Київ, Україна, а Замовник зобов'язався оплатити ці послуги.

Пунктом 1.2. договору визначено, що під послугами розуміються всі необхідні дії Виконавця з підготовки поїздки, придбання авіаквитків, трансфер аеропорт-готель-аеропорт, бронювання номерів в готелі м. Будапешт, Угорщина, візова підтримка, медичне страхування на час поїздки, послуги перекладача, інші послуги, пов'язані з організацією ділової поїздки Позивача.

На підтвердження дотримання вимог пп.14.1.27, 14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.138.10.2. п.138.10 ПК України позивачем надано: лист-запрошення ТОВ "Дюпон Україна" від 08.09.2014 року; наказ ТОВ "Агрозахист Донбас" №09-10/2014 від 09.10.2014 року та список учасників поїздки до м. Будапешт, Угорщина; програму проведення ділової зустрічі для засновників компанії та кошторис витрат на проведення офіційного заходу від 12.10.2014 року; договір надання послуг по організації ділової поїздки №1509/14 від 15.09.2014 року; кошторис по договору надання послуг по організації ділової поїздки №1509/14 від 10.10.2014 року; рахунок №СФ-0000089 від 09.10.2014 року; рахунок №СФ-0000090 від 14.10.2014 року; акт №ОУ-0000072 здачі-прийняття робіт від 23.10.2014 року; звіт про проведення ділової зустрічі засновників ТОВ "Агрозахист Донбас" від 24.10.2014 року; звіт про представницькі витрати від 24.10.2014 року; банківські виписки про оплату послуг ТОВ "Воєводино Груп".

Суд першої інстанції послався на лист від 22.11.2012 року № 5743/0/61-12/15-1415 ДПС України у якому зазначено, що витрати на проведення представницьких заходів можуть включатися до складу витрат за умови наявності належним чином оформлених наступних первинних документів: наказу про проведення представницького заходу; запрошення іноземних представників (делегацій); кошторису витрат; актів виконаних робіт, звіту про проведений захід тощо.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що витрати позивача в розмірі 254 832,00 грн., в т.ч. ПДВ 4640,68 грн., на оплату послуг ТОВ "Воєводино Груп" згідно договору надання послуг №1509/14 від 15.09.2014 року є витратами, необхідними для забезпечення господарської діяльності ТОВ "Агрозахист Донбас".

Доводи представника апелянта про відсутність документів, які сідчать про витрати кожного із осіб, які їздили у відрядження, а саме вартість перельоту, проживання в готелі, витрати на харчування, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такі витрати не стосуються взаємовідносин позивача та його контрагента.

Всі первинні документи, які підтверджуються факт господарської діяльності позивача та його контрагента щодо виконання умов договору про надання послуг по організації ділової поїздки №1509/14 від 15.09.2014 року позивачем надано до суду, а судом досліджено та надано їм правову оцінку.

Щодо висновків відповідача щодо безпідставності віднесення позивачем до адміністративних витрат 171 864,00 грн., сплачених підряднику ТОВ "Лігал Груп Консалт" за проведення ремонтно-оздоблювальних робіт колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 05.12.2014 року на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, залу урочистих подій, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за №1417, було придбано нежиле приміщення загальною площею 1022,9 кв.м., розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 4 в.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дане приміщення зареєстроване за юридичною адресою (місцезнаходження) позивача, отже використовується товариством у власній господарській діяльності.

Так, між ТОВ "Агрозахист Донбас" (замовник) та ТОВ "Лігал Груп Консалт" (підрядник) укладено договір №25 про надання послуг щодо технічного консультування нерухомого майна від 22.12.2014 року.

Відповідно до пп.1.1., 3.2.1. договору визначено, що підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати ремонті роботи нежилому приміщенні, зал урочистих подій, загальною площею 1022,9 кв.м, розташованому за адресою: Київська область; Києво-Святошинський район; смт. Чабани; вул. Машинобудівників буд. 4-В. Ціна робіт становить 171 864,00 грн. з ПДВ (п.2.1. Договору).

На виконання даного договору підряду підрядником здійснено у вказаному приміщенні ремонтні роботи, що підтверджується актом надання послуг №37 від 29.12.2014 року, звітом підрядника про виконані роботи від 29.12.2014 року.

Оплату ремонтних роботіт сплачено позивачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, перелік послуг та робіт було визначено у пропозиції, а їх вартість встановлено договором.

Враховуючи вищезазначені доводи, колегія суддів важає вірним висновок суду попередньої інстанції, що витрати на оплату ремонтних робіт офісних приміщень наданих ТОВ "Лігал Груп Консалт" є витратами на утримання основних засобів та які у відповідності до пп. "в" пп.138.10.2 п.138 ст.138 ПК України, оскільки дані роботи були необхідні для ремонту офісних приміщень за адресою: Київська область; Києво-Святошинський район; смт. Чабани; вул. Машинобудівників буд. 4-В, які належать позивачу на праві власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 05.12.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2014 року та використовуються ним сааме у господарській діяльності.

Щодо правовідносин, між позивачем та ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС", колегія судів зазначає наступне.

Директором директором ТОВ "Агрозахист Донбас" видано наказ від 30.01.2014 року №30/01/2014-1 "Про відрядження для участі в республіканському семінарі-практикумі керівників регіональних підрозділів та керівництва підприємства", згідно якого визначено в період з 02 по 04 лютого 2014 року провести в м. Київ семінар-практикум та відрядити для участі в ньому керівників регіональних підрозділів товариства.

На виконання зазначеного наказу позивачем затверджено Програму проведення семінару та кошторис витрат на проведення семінару.

Разом з тим, між ТОВ "Агрозахист Донбас" та ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС" укладено договір про надання конференц-послуг від 03.02.2014 року №СА1/03.02.2014.

Відповідно до ст. 2 вказаного договору, ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС" (виконавець) зобов'язалося надати позивачу (замовнику) конференц-послуги з обслуговування та проживання учасників семінару в період 03-04.02.2014 року в готелі "Ramada Encore Kiev" (м. Київ, Столичне шосе, 103), власником якого являється ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС".

Також договором передбачено, що вартість обслуговування учасників семінару складає 13 000,00 грн. з ПДВ, а вартість проживання - 16 665,00 грн. з ПДВ.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в період з 03 по 04 лютого 2014 року проведено семінар-практикум, на якому розглянуто стратегії розвитку ТОВ "Агрозахист Донбас", питання комерційної політики та співпраці з контрагентами товариства.

На підтвердження виконання умов договору №СА1/03.02.2014 року про надання конференц-послуг від 03.02.2014 року позивачем надано акт надання послуг №125 від 04.02.2014 року, акт надання послуг №126 від 13.02.2014 року, звіт про проведення семінару-практикуму для керівників регіональних представництввід 13.02.2014 року, звіт про представницькі витрати від 13.02.2014 року.

Послуги по договору №СА1/03.02.2014 від 03.02.2014 року оплачено позивачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.

Крім того, 22.07.2014 року директором ТОВ "Агрозахист Донбас" видано наказ №22-07/14 "Про проведення офіційного заходу "Підведення підсумків першого півріччя", відповідно до якого передбачено в період 29 по 30 липня 2014 року проведення зустрічі з керівниками представництв позивача на території готелю "Ramada Encore Kiev" (м. Київ, Столичне шосе, 103), а також затверджено програму проведення семінару, кошторис витрат та список учасників заходу.

Між позивачем (замовником) та ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС" (виконавцем) укладено договір №1042 про надання конференц-послуг від 22.07.2014 року, згідно умов якого Виконавець зобов'язався надати в період 29-30.07.2014 року послуги з обслуговування семінару (конференц-послуги, харчування, проживання учасників).

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.07.2014 року по 30.07.2014 року на території готелю "Ramada Encore Kiev" було проведено ділову зустріч керівництва ТОВ "Агрозахист Донбас" з керівниками представництв товариства, на якій обговорено підсумки діяльності товариства в першому півріччі 2014 року та питання подальшої комерційної політики позивача.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано акт надання послуг №1793 на суму 31 010,00 грн. з ПДВ, звіт про представницькі витрати від 31.07.2014 року, звіт про проведення офіційного заходу з керівниками представництв від 31.07.2014 року.

Вказані послуги по договору в повному обсязі оплачені позивачем, що підтверджується відповідними банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, на підставі пп.138.10.3. п.138.10. ст.138 ПК України позивачем правомірно включено вартість послуг, наданих ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС" по зазначених договорах, до складу витрат на збут, оскільки надання ТОВ "Хотел Менеджмент Груп ЛЛС" зазначених послуг було необхідним для проведення позивачем семінарів, ділових зустрічей з метою підвищення як професійної підготовки працівників позивача, так і вирішення питань комерційної діяльності товариства (збільшення обсягів реалізації (збуту) продукції, підвищення фінансових показників діяльності товариства і т.п.).

Щодо правовідносин позивача із ТОВ "Сингента" колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з акту перевірки відповідачем зазначено наступне: "Відповідно до додатку "Взаємовідносини" акту перевірки від 18.08.2014 року №858/05-16-22-01/30048570, підписаного посадовими особами ТОВ "Агрозахист Донбас" кредиторська заборгованість по ТОВ "Сингента" станом на 31.12.2013 року становить - 9 162 200 грн. Відповідно до даних по бухгалтерському рахунку 631 наданого в ході перевірки кредиторська заборгованість ТОВ "Сингента" станом на 01.01.2014 року становить 4 614 116,32 грн.

Як зазначено податковим органом, ТОВ "Агрозахист Донбас" було порушено пп.137.1, 137.4 ст.137 ПК України, що призвело до заниження показники у рядку 03 Декларації "Інші доходи" на загальну суму 4 548 084 грн., в тому числі по періодах: рік 2014 на суму 4 548 084 грн".

Відповідно до п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України , дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акту або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно з п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України, датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з врахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зазначення в додатку "Взаємовідносини" Акту перевірки від 18.08.2014 року №858/05-16-22-01/30048570 розміру кредиторської заборгованості по ТОВ "Сингента" станом на 31.12.2013 року в сумі 9 162 200 грн. мало місце внаслідок описки.

Таким чином, зазначена описка в акті перевірки від 18.08.2014 року №858/05-16-22-01/30048570 не є підставою для формування даних бухгалтерського та податкового обліку платників податків.

Крім того, згідно первинних документів, що є підставою для бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Агрозахист Донбас", сформованих під час здійснення господарських операцій з ТОВ "Сингента", розмір зазначеної заборгованості станом на вказану дату становив 4 614 116 грн.

Вказана обставина підтверджена актом звірки розрахунків станом на 31.12.2013 року, який був наданий відповідачу як в ході проведення перевірки, так і повторно доданий до заперечення на акт перевірки №18-01-1 від 18.01.2016 року.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивачем було замовлено аудиторську перевірку, за результатами якої складено висновок щодо виконання узгоджених процедур з перевірки документального підтвердження взаєморозрахунків між ТОВ "Агрозахист Донбас" та ТОВ "Сингента" станом на 31.12.2013 року №21/03-2017-НН-1 від 21.03.2017 року. Даним аудиторським висновком підтверджено, що станом на 31.12.2013 року кредиторська заборгованість ТОВ "Агрозахист Донбас" перед ТОВ "Сингента" становила 4 104 421,44 грн.

Отже, висновок податкового органу про те, що позивачем порушено пп.137.1, 137.4 ст.137 ПК України та заниження показників рядку 03 Декларації "Інші доходи" на суму 4 548 084,00 грн., є помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 17.10.2016 року №.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються у зв'язку з тим, що такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Губська О.А.

Повний текст виготовлено: 23 липня 2018 року.