Справа № 0440/5467/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 липня 2018 р.Справа №0440/5467/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Дніпро про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

1. 19 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 із позовними вимогами про зобов'язання Ленінського районного суду м. Дніпро розглянути клопотання про зарахування в строк призначеного судом покарання строку попереднього ув'язнення в передбачених для цього законом десятиденний строк і тим самим відновити порушене право на своєчасний судовий захист незалежним і неупередженим судом.

2. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

3. В обґрунтування позову зазначено наступне:

- 18 січня поточного року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпро з клопотанням про зарахування в строк призначеного судом покарання строку попереднього ув'язнення відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання»;

- для розгляду клопотання одразу було призначено склад суду і клопотання повинну було бути розглянуте у десятиденний строк з дня його надходження, згідно з положенням частини третьої статті 539 Кримінального процесуального кодексу України;

- до цього часу, тобто вже на протязі шести місяців клопотання досі не було розглянуто, чим фактично порушено право позивача на своєчасний судовий захист незалежним і неупередженим судом, яке передбачене положеннями статті 21 Кримінального процесуального кодексу України, положенням статті 55 Конституції України та статті 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основних свобод.

4. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

5. Згідно положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

6. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

7. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

8. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

9. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

10. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

11. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

12. Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

13. У висновках Конституційного Суду України, наведених у пункті 4.2. мотивувальної частини Рішення від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) визначено, що правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

14. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

15. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

16. З огляду на викладене, заявлений спір не належить до адміністративної юрисдикції, та підлягає вирішенню у порядку кримінального судочинства, оскільки у даній справі позивачем на розгляд суду ставиться питання щодо строку розгляду клопотання, яке подано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

17. Таким чином, захист прав позивача належить реалізовувати у порядку кримінального судочинства.

18. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

19. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №0440/5467/18 за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Дніпро про зобов'язання вчинити певні дії.

20. Роз'яснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

21. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

22. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

23. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба