Справа № 334/10673/15-а(2-а/334/56/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

Київ

справа №334/10673/15-а(2-а/334/56/16)

адміністративне провадження №К/9901/29776/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (головуючий суддя - Божко Л.А., судді: Лукманова О.М. Круговий О.О.),

у адміністративній справі № 334/10673/15-а (2-а/334/56/16) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на загальних підставах з 11 листопада 2015 року (моменту звернення за пенсією) відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позову зазначив, що з 24 жовтня 2007 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати. У зв'язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» набув право на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до цього Закону. Проте, відповідачем відмовлено в призначені пенсії за віком з тих підстав, що він вже отримує пенсію за віком. Таку відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією та Законами України права, оскільки, пенсія за віком на пільгових умовах та пенсія за віком є два різних видів пенсійного забезпечення, у зв'язку з чим право вибору пенсії належить йому.

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової постанови від 16 березня 2017 року, постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову - про задоволення позову. Зобов'язано Управління ПФУ призначити пенсію за віком з 11 листопада 2015 року відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати для призначення пенсії за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1023,12 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПФУ.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, Управління ПФУ звернулось з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що оскільки позивачу з 24 жовтня 2007 року призначено пенсію за віком за Списком № 2, обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законних підстав для призначення, нарахування та виплати йому пенсії, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, немає.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 жовтня 2007 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за Списком №2, на підставі його особистої заяви, відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за віком ОСОБА_1 обраховано відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з розпорядженням.

11 листопада 2015 року у зв'язку з досягненням пенсійного віку позивач звернувся до Управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Управління ПФУ листом від 25 листопада 2015 року № 513/ф-1 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на загальних підставах посилаючись на те, що він вже отримує пенсію за віком.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що пенсія позивачу призначена на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично є пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нормами чинного пенсійного законодавства передбачена можливість переведення з одного виду пенсії на інший, яке відбувається з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами, але у даному випадку у позивача відсутні підстави, оскільки особа виявила бажання на призначення пенсії в межах одного виду - пенсії за віком, а тому відсутні підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Позивач, перебуваючи на обліку в Управлінні ПФУ та отримуючи пенсію за віком, продовжував працювати.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.

Тобто, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1, №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена пенсія за вислугу років.

Отже, законодавством передбачено лише чотири види пенсій.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява позивача до Управління ПФУ стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що призначена в 2007 році, а тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 3 останні роки.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 352, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року скасувати.

Постанову Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду