Справа № 602/58/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року

Київ

справа №602/58/17

адміністративне провадження №К/9901/18273/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області в складі судді Костів Л.І. від 15.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Костіва М.В., Улицького В.З., Шавеля Р.М. від 20.09.2017 у справі №602/58/17 за позовом ОСОБА_2 до Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови в донарахуванні і виплаті несплаченої частини державної соціальної допомоги як дитині війни; зобов'язати здійснити перерахунок, індексацію та виплату соціальної допомоги дитині війни у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2010 року, в подальшому нараховувати і виплачувати зазначену соціальну допомогу у повному розмірі довічно.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області 15 травня 2017 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Лановецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині позовних вимог за період з 01 січня 2010 року по 21 липня 2016 року з урахуванням проведених виплат.

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 15.05.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017, відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що строки звернення до суду при спірних правовідносинах не застосовуються, а відмова в задоволенні позову по суті не відповідає Закону України "Про соціальний захист дітей війни", та є звуженням прав, що суперечить ст. 22 Конституції України.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 має статус дитини війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

У грудні 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо поновлення його порушених прав дитини війни, виплати у повному розмірі державної соціальної допомоги та надання інформації.

Листом від 16.12.2016 року №4881/02 відповідач повідомив, що позивач отримує підвищення до пенсії у розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», що виплачується разом з основним розміром пенсії.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством України.

Колегія суддів дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 1 січня 2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та частина перша ст. 6 викладена у наступній редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24 квітня 2014 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Отже, виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Згідно п.3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що у спірний період відсутні правові підстави для виплати підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Стосовно посилань позивача в касаційній скарзі на те, що зміни в редакції Закону України "Про соціальний захист дітей війни", які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, колегія суддів зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Також суд зазначає, що ухвала про залишення позовних вимог за період з 01.01.2010 по 21.07.2016 позивачем не оскаржувалася.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а судові рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного районного суду Тернопільської області від 15 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду