Справа № 804/3560/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року Справа № 804/3560/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до поданої заяви 16.03.2018 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу відповідно до довідки серія 12 ААА №045944 від 17.01.2018 року встановлена 2 група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. З метою оформлення пенсії по інвалідності 16.03.2018 року звернувся до відповідача з відповідною заявою, проте відповідачем було відмовлено в призначення пенсії по інвалідності у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу на час настання інвалідності у відповідності до ст.32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач з таким рішення відповідача не погоджується, оскільки на його думку, заяву про призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідач повинен буд розглядати в межах та відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про пенсне забезпечення", свою відмову відповідач повинен був мотивувати саме цими Законами України, виключно які й регулюють порядок призначення пенсії по інвалідності саме внаслідок трудового каліцтва. З даної ситуації вбачається, що відповідач відмовив в призначенні пенсії по інвалідності протизаконно мотивуючи свою відмову нормою Закону, яка регулює порядок призначення іншого виду пенсії по інвалідності а саме пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання та як факт розглянув заяву в межах іншого Закону, а ніж передбачено частиною 3 ст.30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою суду від 05.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
25.06.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що умови призначення пенсії по інвалідності визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Посилання позивача на застосування частини 1 статті 25 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якої пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи, є необґрунтованим. Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (який прийнятий останнім у часі) визначає принципи, засади, механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії тощо, він чітко визначає в якій частині застосовується Закон України "Про пенсійне забезпечення" - пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання підлягає Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Статтею 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Так, чоловіки 51 річного віку (1966р.н.) з інвалідністю ІІ група, повинні мати 12 років страхового стажу. Відповідно до вимог статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" набутий позивачем загальний стаж 3 роки 6 місяців 13 днів є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності.
В судове засідання призначене на 03.07.2018 року сторони по справі не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Від позивача 02.07.2018 року надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.
Від відповідача 02.07.2018 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника в порядку письмового провадження, позов не визнають, поданий відзив підтримують в повному обсязі.
Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
09.06.2017 року складено акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо ОСОБА_2, який був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой".
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №045944, 17.01.2018 року проведено первісний огляд ОСОБА_2 та встановлено групу інвалідності - 2 (друга), ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65%.
Згідно довідки до акта огляду медик-соціальною експертною комісією, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, група інвалідності - 2 (друга) з 12.09.2017 року, причина інвалідності - трудове каліцтво, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2018 року.
16.03.2018 року ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) звернувся до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
Відповідно до даної заяви: вид пенсії - по інвалідності, пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати - не призначались, на сьогодні - не працює.
- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання - 1 копія;
- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру - 1 копія;
- заява про призначення/ перерахунок пенсії - 1 оригінал;
- заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) 1 копія;
- паспорт/посвідка - 1 копія;
- трудова книжка або документи про стаж - 1 оригінал.
Листом від 26.03.2018 року №192/03.23-24 Відділом з питань призначення та перерахунків пенсії №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_2 від 16.03.2018 року про призначення пенсії по інвалідності 2 групи від нещасного випадку на виробництві, та повідомлено, що відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. На день звернення Вам виповнилось 51 рік, станом на 16.03.2018 року підтверджено загального стажу 3 роки 6 місяців 13 днів. Відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" стажу для призначення пенсії по інвалідності 2 групи від 49 років до досягнення особою 51 року включно необхідно 12 років. Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності 2 групи від нещасного випадку на виробництві згідно із пунктом 3 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Додаткового повідомлено про необхідність дооформлення першої сторінки трудової книжки (відсутня печатка).
Не погодившись з отриманою відповіддю щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 64, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади та їх посадовими особами.
Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно приводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ, „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, які є чинними на час виникнення спірних відносин.
Згідно вступної частини Закону України "Про пенсійне забезпечення", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005, ВВР, 2006, № 1, ст.18.
Законом України № 3108-IV від 17.11.2005 внесено зміни до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Таким чином, основним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).
А норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується в лише в тій частині, що не суперечать положенням Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:
1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058 визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
При цьому в ст.1 Закону №1058 міститься визначення терміну пенсія, відповідно до якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Законом України від 28.12.2014 року № 77-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" постановлено внести зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виклавши в новій редакції: Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV.
Згідно преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.
Питання саме порядку та умов призначення пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не закріплює.
В даному Законі лише зазначено, що відповідно до пункту 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", до приведення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.
Таким чином, під час вирішення питання про призначення пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання необхідно керуватись Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону №1058, залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.
Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.
Як зазначено вище, згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №045944, 17.01.2018 року проведено первісний огляд ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) та встановлено групу інвалідності - 2 (друга), ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65%.
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.
Враховуючи відсутність необхідного стажу для призначення пенсії по інвалідності, відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії.
Питання щодо правильності обрахування відповідачем необхідного стажу для призначення пенсії позивачем у позові не ставиться.
На протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності, позивач посилається лише на факт не застосування відповідачем саме положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" під час розгляду його заяви від 16.03.2018 року, а саме статті 23, згідно якої пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи, а також статті 25, в якій зазначено, що пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання (стаття 26) призначаються незалежно від стажу роботи.
Враховуючи вище викладене, а також висновок суду, що до спірних відносин необхідно застосовувати положення саме Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який закріплює умови для призначення пенсії за інвалідністю - наявність страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, суд дійшов висновку, що дії відповідача не суперечать нормам чинного законодавства в частині застосування положень саме Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Факт правильності обрахування відповідачем необхідно стажу для призначення пенсії по інвалідності позивачу судом не встановлюється.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у повній відповідності до приписів чинного законодавства України, відтак, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та є безпідставними, а отже не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати, у вигляді сплаченої суми судового збору відповідно до квитанції №235478942 від 10.05.2018 року у сумі 704,80 грн. позивачу не повертаються.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 90, 143, 242-245, 250, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко