Справа № 803/557/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року№ 876/4464/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у справі №803/557/18 (суддя Валюх В.М., м.Луцьк) за її позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (далі - Департамент) в якому просила: визнати дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон №2811-XII) в період з 01.07.2016 по 31.10.2017 протиправними; зобов'язати Департамент нарахувати та виплатити позивачу вказану допомогу за зазначений період.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує, що відповідно до частини першої статті 18-1 Закону №2811-ХІІ, має право на одержання державної допомоги на дітей одиноким матерям, яка за приписами пункту 36 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 27.12.2001 №1751 по закінченні шести місяців, протягом якого здійснювалася виплата, не припиняється взагалі, а здійснюється у мінімальному розмірі. А тому, відповідач в період з 01.07.2016 по 31.10.2017 неправомірно припинив нарахування та виплату скаржнику такої допомоги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не зверталася до Департаменту для призначення допомоги одиноким матерям на наступний шестимісячний термін із наданням відповідних документів (зокрема, довідкою про доходи, декларацією про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги), то їй правомірно у період з липня 2016 по жовтень 2017 року не здійснювалася виплата зазначеної допомоги.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 починаючи із 01.01.2016 по 30.06.2016 отримувала допомогу на дітей одиноким матерям, яка їй була призначена згідно рішення відповідача про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 07.04.2016 (а.с.23-24).

Вказана допомога була призначена на підставі відповідної заяви позивача про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 24.03.2016, декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період з 01.07.2015 по 01.01.2016, довідки про склад сім'ї від 21.03.2016, довідки про доходи за період з 01.09.2015 по 06.02.2016 від 05.04.2016, довідки з органів державної виконавчої служби, акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 30.03.2016 (а.с.25-34).

Наступне звернення від позивача про призначення вищевказаної допомоги разом із декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період з 01.05.2017 по 21.10.2017 та довідкою про відсутність доходів від 28.11.2017 отримано Департаментом 28.11.2017 (а.с.17-22).

За результатами розгляду такої заяви Департаментом 27.12.2017 призначено ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям на малолітнього сина ОСОБА_2 з 01.11.2017 по 30.11.2017 в сумі 1426 грн, а з 01.12.2017 по 30.04.2018 в сумі 1492 грн. (а.с. 16).

Разом з тим, позивач зверталася із заявою до відповідача про нарахування та виплату допомоги на дитину одинокій матері в період з 01.07.2016 по 31.10.2017, однак листом Департаменту від 23.02.2018 №Ч-129/060/2010 їй було відмовлено з тих підстав, що оскільки з 01.07.2016 позивач не подала заяви на продовження одержання допомоги на дитину одинокій матері, тому зазначена допомога в період з 01.07.2016 по 31.10.2017 їй не призначалася (а.с.5).

Не погодившись із такою позицією відповідача позивач звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2811-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 18-1 Закону №2811-ХІІ право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

За приписами частини першої статті 18-3 Закону №2811-ХІІ (у редакції, Закону України від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»; далі - Закон №911-VIII), який набрав чинності 01.01.2016, тобто на час призначення позивачу допомоги на дітей одиноким матерям, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Разом з тим, до набрання чинності Закону №911-VIII, зазначена вище правова норма Закону №2811-ХІІ передбачала, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В розрізі викладеного, станом на 01.01.2016 законодавством не передбачено мінімального розміру допомоги на дітей одиноким матерям і такий розмір вираховується як різниця між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, тобто, розмір допомоги напряму залежить від середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Частиною четвертою статті 1 Закону №2811-ХІІ передбачено, що призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Порядком (в редакції, чинній на час призначення позивачу допомоги з 01.01.2016 та на час виникнення спірних відносин).

Згідно із абзацом 1 пункту 33 Порядку допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

За правилами абзацу 2 пункту 34 цього ж Порядку середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім'ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім'ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 36 Порядку допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.

Разом з тим, 14.12.2016 набрала чинності постанова КМУ від 30.11.2016 №890 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова №890), відповідно до якої абзац 2 пункту 36 Порядку викладено у такій редакції: «Допомога виплачується протягом шести календарних місяців».

Крім того, пунктом 2 постанови КМУ від 25.12.2015 №1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 15.01.2016, установлено, що для громадян, які звернуться у період з січня по березень 2016 року за наданням допомоги на дітей одиноким матерям та тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, зазначені допомоги призначаються з 1 січня 2016 року на умовах, визначених пунктами 2 і 15 розділу I Закону №911-VIII.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції вірно було встановлено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям на наступний шестимісячний термін позивачу необхідно було з 01.07.2016 подати дані щодо доходів її та членів її сім'ї за шість місяців перед датою звернення, оскільки такі дані прямо впливають не лише на право отримувати допомогу, а й на розмір допомоги.

Апеляційний суд, також звертає увагу на те, що призначення і виплата допомоги не є тотожними поняттями і передбачають вчинення різних дій та подання документів, як при призначенні допомоги, так і при підтвердженні продовження її виплати.

Зважаючи на те, що скаржник не зверталася до Департаменту та не надала відповідних документів (зокрема, довідки про доходи, декларацію про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги), тому їй правомірно у період з липня 2016 року по жовтень 2017 року не здійснювалася виплата зазначеної допомоги, і лише після її звернення 28.11.2017 відповідачем було призначена допомога на дітей одиноким матерям на період з 01.11.2017 по 30.04.2018.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано вказав на безпідставність покликаннь ОСОБА_1 на пункт 36 Порядку (в редакції, чинній до набрання 14.12.2016 чинності Постановою №890), оскільки у вказаному пункті зазначається про мінімальний розмір допомоги, який виплачується понад шестимісячний строк, у той час як частиною першою статті 18-3 Закону №2811-ХІІ (у редакції, Закону №911-VIII) та пунктом 34 цього Порядку чітко визначений розмір допомоги (допомога надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців) та з 01.01.2016 законодавством не передбачено такого поняття, як мінімальний розмір допомоги на дітей одиноким матерям, такий розмір прямо залежить від середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Відтак, доводи позивача про те, що з 01.07.2016 їй необхідно було виплачувати допомогу на дітей одиноким матерям в мінімальному розмірі не заслуговують на увагу у зв'язку із відсутністю у законодавстві мінімального розміру такої допомоги, допомога у такому розмірі їй не могла бути виплачена.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін
Повний текст складений 16 липня 2018 року.