Справа № 826/4121/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2018 року № 826/4121/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 01.03.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що самостійно виявивши помилку, подав уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку, у результаті чого, податковий борг, що виник, відображено в інтегрованій картці платника податків як погашений. Наголошено на тому, що в IV кварталі 2016 року позивач взагалі не отримував доходи, а тому за даний звітний період не повинен сплачувати єдиний податок через відсутність об'єкту оподаткування, а допущена та самостійно виявлена помилка при поданні звітності, у даному випадку не може призводити до прострочення строків задекларованої суми. Також, звернено увагу на те, що відповідачем проведено перевірку в період дії мораторію на здійснення заходів державного нагляду, а отже така перевірка здійснена з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки податковий орган вийшов за межі наданих йому повноважень, що у свою чергу нівелює наслідки проведення такої перевірки.

У поданому суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивачем порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з єдиного податку, а тому прийняте податкове повідомлення - рішення № від 01.03.2018 щодо застосування штрафу в розмірі 10 % на суму 24982,69 грн. (за затримку 1 календарний день) є правомірним, з огляду на що, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2018 № 797 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Шевченко Н.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 прийнято справу до провадження суддею Шевченко Н.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та є платником єдиного податку 3 групи, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку НОМЕР_3 від 04.02.2016.

24.01.2018 за результатами проведеної відповідачем камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2016 рік, складено акт № 622/26-15- 13-02-11/НОМЕР_2, у якому встановлено порушення позивачем на 1 день граничного терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з єдиного податку, передбаченого п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України, за що п. 126.1 ст. 126 ПК України визначає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу.

Зазначений в розрахунку штрафних санкцій борг зі сплати єдиного податку виник в обліковій картці платника податків АІС «Податковий блок» на підставі поданої ФОП ОСОБА_1 26.01.2017 до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві звітної річної податкової декларації платника єдиного податку № за 2016 рік, де позивач помилково вказав нараховану та сплачену за попередні три звітні квартали 2016 року суму єдиного податку у розмірі 249826,90 грн. не в рядку 13 (як нарахований єдиний податок за попередні звітні періоди поточного року), а в рядку 14, як суму податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками IV кварталу.

Ураховуючи граничні строки оплати єдиного податку, передбачені п. 295.3 ст. 295 ПК України, 19.02.2017 в електронному кабінеті платника податків виникла затримка на 1 день зі сплати податкового боргу.

Оскільки у рядку 14 має бути відображено суму податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками IV кварталу, зважаючи на те, що позивачем у IV кварталі не було отримано доходів, а тому не було необхідності сплачувати єдиний податок через відсутність об'єкту оподаткування, самостійно виявивши помилку, 20.02.2017, керуючись п. 50.1 ст. 50 ПК України, позивач подав до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку № за 2016 рік, у якій суму 249826,90 грн. зазначив у рядку 13, як податок, який нараховано та сплачено за попередні три квартали 2016 року, а в рядку 14 позначив риску.

У результаті подання такої уточнюючої податкової декларації, податковий борг, який виник за день до цього в розмірі 249826,90 грн., відображено в інтегрованій картці АІС «Податковий блок» як погашений. Подана позивачем уточнююча податкова декларація була сприйнята алгоритмом роботи електронного кабінету платника податків як погашення податкового боргу, який не знає інших способів видалення податкового боргу з облікової картки, аніж його погашення.

01.03.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № про притягнення позивача до відповідальності за затримку сплати на 1 календарний день грошового зобов'язання зі сплати єдиного податку в розмірі 249826,90 грн., та зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% від зазначеної суми, тобто 24982,69 грн.

Не погоджуючись з рішенням даним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Статтею 6 ПК України передбачено поняття податку та збору.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

Приписами п. 295.3 ст. 295 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з п. 294.2 ст. 294 ПК України податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Положеннями п. 50.1 ст. 50 ПК України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Наведені норми податкового законодавства підтверджують, що платник податку має право у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок.

Положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п. 300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Зміст ст. 87 ПК України вказує на те, що іншим джерелом погашення податкового боргу окрім власних коштів, майна платника податків та за рахунок надміру сплачених сум може бути лише дебіторська заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи. При цьому зазначена норма закону передбачає обов'язково зміни у майновому стані такого платника податків.

Як убачається з матеріалів справи, позивач не здійснював погашення податкового боргу, а тому суд не погоджується з тлумаченням відповідачем поняття «погашення податкового боргу», що зводиться до того, що погашенням позивачем податкового боргу є подання ним уточнюючої декларації зі зменшенням суми раніше нарахованого зобов'язання.

Суд наголошує, що подача уточнюючої податкової декларації у зв'язку з виявленням допущених помилок не є джерелом сплати податкового боргу в розумінні положень ст. 87 ПК України.

Сплати зазначеної суми боргу, що підтверджується відповідним платіжним документом, чи за рахунок майна платника податку, або у разі зарахування в рахунок погашення податкового боргу надміру сплачених сум з інших платежів, або за рахунок дебіторської заборгованості платника податку не відбувалося, а отже й відсутній момент для початку та закінчення нарахування штрафних санкцій.

Отже, контролюючий орган помилково ототожнює подання позивачем уточнюючої декларації зі сплатою ним податкового боргу, тоді як фактично зазначеними деклараціями позивач виправив помилково задекларовані зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за затримку сплати на 1 день єдиного податку, що є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Щодо посилання позивача на те, що перевірка проведена відповідачем у період дії мораторію на здійснення заходів державного нагляду, суд звертає увагу на таке.

Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет на 2018 рік» мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності продовжено до 31.12.2018.

Згідно зі ст. 6 Закону України від 03.11.2016 № 1728-VIIІ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104 затверджено перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону № 1728-VIII, зокрема Державну фіскальну службу України та її територіальні органи.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104 дана постанова набирає чинності з дня її опублікування та діє до 31.12.2018 включно.

Частиною 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97 встановлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України», газета «Урядовий кур'єр». Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України».

Нормативно-правові акти, опубліковані в інших друкованих виданнях, мають інформаційний характер і не можуть бути використані для офіційного застосування.

Відповідно до інформації з офіційного сайту «Офіційний вісник України» постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1104 опублікована в друкованому виданні 23.02.2018.

Таким чином, проведена 24.01.2018 камеральна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2016 рік, за результатами якої складено акт № 622/26-15-13-02-11/НОМЕР_2, Головним управлінням Державної фіскальної служби України в м. Києві є такою, що проведена з порушенням норм законодавства, у зв'язку з тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1104, якою Державній фіскальній службі України та її територіальним органам дозволено проведення перевірок, набрала законної сили лише 23.02.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність достатніх підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Керуючись статтями 72 - 78, 90, 241, 244, 246, 255, 257, 262, 293, 295 - 297 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 01.03.2018.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1, 04211) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко