Справа № 446/1175/18
Суддя: Котормус Т. І.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/1175/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 року м. Кам'янка-Бузька

Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Котормуса Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Коваль В.А.,

Справа №446/1175/18

Провадження № 2-а/446/94/18

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі 1. Сержант поліції взводу з ОДДЗ 2

батальйону УПП у Львівській області

ДПП Михальов Василь Миколайович,

2. Управління патрульної поліції у

Львівській області Департаменту патрульної поліції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції взводу з ОДДЗ 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Михальов Василя Миколайовича та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до сержанта поліції взводу з ОДДЗ 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Михальов Василя Миколайовича та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ВР №133937 складену 08.06.2018р. сержантом поліції обслуговування доріг державного значення 2 батальйону УПП у Львівській області Михальовим Василем Миколайовичем. Одночасно просить суд постановити щодо сержанта Михальова В.М. окрему ухвалу, у якій надати оцінку відповідним діям сержанта під час складання постанови серії ВР №133937 від 08.06.2018р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08.06.2018р. він разом із дружиною на автомобілі НОМЕР_1 проїжджав по автодорозі Київ-Чоп, де близько 21:20-21:25 був зупинений працівником поліції Михальовим В.М., який повідомив йому, що він порушив вимоги правил дорожнього руху, так як рухався без увімкненого світла в темну пору доби. На це він повідомив працівнику поліції, що на вулиці ще достатньо світло, видимість є достатньою, а тому правил дорожнього руху він не порушував. Після цього сержант склав постанову, яку позивач оскаржив до суду.

Ухвалою суду від 22.06.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у справі і призначено справу до судового засідання.

В судове засідання позивач не прибув, однак 09.07.2018р. на адресу суду надійшла заява від позивача, в якій він просив справу розглянути без його участі.

Відповідачі в судові засідання, які були призначені на 03.07.2018р. та 20.07.2018р. не прибули двічі, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали.

З огляду на зазначене, а також положення ч. 3 ст. 205 КАС України, відповідно до якої у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов до висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом установлено, що 08 червня 2018 року в проміжок часу 21:20-21:40 год. ОСОБА_1 рухався на автомобілі НОМЕР_1 та проїжджаючи по автодорозі Київ-Чоп 503 км. був зупинений працівником поліції, а саме сержантом поліції взводу з ОДДЗ 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Михальовим Василем Миколайовичем.

За наслідками такої зупинки, цього ж дня, 08.06.2018р. працівником поліції було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №133937.

Згідно даної постанови ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1, 08.06.2018р. о 21:37 год. на автодорозі М06 Київ-Чоп 503км. в темну пору доби не ввімкнув фари ближнього світла, чим порушив п. 19.1. а ПДР (а.с. 9).

Судом також установлено, що копія оскаржуваної постанови надійшла позивачу рекомендованим листом №707, а відповідно до довідки начальника 17 відділення зв'язку від 20.06.2018р., рекомендований лист із №707 ОСОБА_1 отримав особисто 20.06.2018р. (а.с. 10,11).

Не погоджуючись із даною постановою, позивач 21.06.2018р. звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи даний позов суд виходив із наступних мотивів та положень закону.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відтак, у законодавстві України закріплено гарантію законності при реалізації відповідними органами державної влади своїх повноважень у сфері притягнення до адміністративної відповідальності.

З фактичних обставин справи видно, що позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, а саме не ввімкнення ближнього світла фар у темну пору доби.

Такі правила користування визначені у Постанові Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 "Про Правила дорожнього руху", де у п. 19.1.а. зазначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Визначення поняття "темна пора доби" міститься у п.1.10. згаданої вище Постанови №1306 де зазначено, що темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Вирішуючи дану справу суд враховує, що конкретного правового механізму визначення початку заходу і сходу сонця в законодавстві України не міститься, а тому суд встановлює такі обставини виходячи із загальних правил доказування.

Як видно із офіційних джерел, а саме інформації, яка розміщена на сайті https://ua.sinoptik.ua, захід сонця 08 червня 2018 року відбувся о 21:31 год.

Водночас, згідно даних, які містяться у оскаржуваній постанові, водій ОСОБА_1 здійснив порушення о 21:37 год., а згідно тверджень самого позивача ОСОБА_1 такий був зупинений працівником поліції в проміжок часу між 21:20-21:25 год.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач суду не довів той факт, що рух автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 08.06.2018р. без ввімкненого ближнього світла фар, мав місце після 21:31 год.

Саме лише посилання в оскаржуваній постанові на момент вчинення як 21:37 год. судом до уваги не береться, так як постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.

Аналогічну оцінку даним вказаним у постанові надав Верховний Суд у своїй Постанові 26 квітня 2018 року по справі №338/1/17, де вказано, що "… саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.".

Суд також відзначає, що різниця між визначеним часом заходу сонця 08.06.2018р. і часом, який вказаний у оскаржуваній постанові, становить лише 6 хвилин, що без конкретного доказу вчинення правопорушення, є лише суб'єктивною оцінкою працівника поліції фактичних обставин справи, на підставі яких не може бути прийнято рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тому, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів вчинення правопорушення позивачем суду не надано, а обов'язок доказування в даному випадку законом покладено на відповідача, то суд погоджується із позицією позивача, щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови.

Розглядаючи прохання позивача про постановлення щодо працівника поліції окремої ухвали, суд вважає, що таке не є позовною вимогою, а є лише формою звернення уваги суду на наявність підстав для вчинення такої процесуальної дії як постановлення окремої ухвали.

Однак, проаналізувавши фактичні обставини справи, а також положення ст. 249 КАС України, суд не знайшов достатніх підстав для постановлення такої окремої ухвали, так як під час розгляду справи не виявлено порушення закону, яке вимагає вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Натомість скасування самої постанови є достатньою сатисфакцією для порушеного права позивача, а тому суд не постановляє в даній справі окрему ухвалу.

Окрім того, вирішуючи даний позов, суд звертає увагу не те, що позивач просить суд захистити його право шляхом визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги позивача та положення закону, які визначають повноваження адміністративного суду при розгляді даної категорії справи, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача не сформульовані у відповідності до положень ч. 3 ст. 286 КАС України, а тому суд у даній справі застосовує принцип диспозитивності, який визначений у ч. 2 ст. 9 КАС України та передбачає, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд вважає, що оскільки за приписами ч. 3 ст. 286 КАС скасування рішення суб'єкта владних повноважень нерозривно пов'язано із вчинення таких подальших дій, як надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу чи закриття справи про адміністративне правопорушення, то в даній справі ефективним судовим захистом порушених прав позивача буде скасування рішення суб'єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 241, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до сержанта поліції взводу з ОДДЗ 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Михальов Василь Миколайович та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №133937 від 08 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, у справах, визначених статтею 286 КАС України, подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду відповідно до ст. 295 КАС України.

Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя Т.І. Котормус