Справа № 804/2442/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 року Справа № 804/2442/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.04.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи з 01 січня 2016 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 лютого 2018 року №12;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда другої групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 01 січня 2016 року, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду протягом одного місяця з дня набрання судовим рішення законної сили звіт про виконання судового рішення, ухваленого по даній адміністративній справі.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач маючи право на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, травми, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому відповідної одноразової грошової допомоги. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії від 02 лютого 2018 року №12 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Згідно з доводами позивача, така відмова є протиправною та порушує його право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку із чим він звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 05.05.2018 року.
05.05.2018 року від відповідача Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач звільнений з військової служби у листопаді 2001 року до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-ІV«Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність III групи встановлена до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (з 01.01.2014 року). Тобто, позивач взагалі немає права на отримання одноразової грошової допомоги. Разом з тим, згідно з п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Первинно ІІІ група інвалідності позивачеві була встановлена 27 листопада 2013 року, ІІ група інвалідності встановлена з 01 січня 2016 року, тобто групу інвалідності змінено понад дворічний термін, тому підстав для задоволення позову немає.
Третя особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про відкриття провадженні у справі повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч. 1 ст. 257 КАС України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 ст. 263 КАС України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в 1996 році проходив службу у складі Миротворчих Сил ООН в Республіці Югославії. 13.07.1996 року під час патрулювання на маршруті н.п.Сараєво-н.п.Високо отримав закриту черепно мозкову травму/струс головного мозку внаслідок вибуху мінометної міни невідомого походження, що підтверджується довідкою начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 від 06 серпня 1999 року №128.
Згідно з висновком спеціаліста у галузі судово медичної експертизи ОСОБА_2 від 17.06.2013 року № 1038/Ж, вказані поранення могли утворитися внаслідок осколкових поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби у 1996 році.
За змістом протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 23 серпня 2013 року N 2059, поранення (контузія), захворювання у ОСОБА_1 є такими, що пов`язані з проходженням військової служби.
03 грудня 2013 року позивач пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було встановлено III групу інвалідності з 27.11.2013 року. Причиною інвалідності вказано: «Захворювання, таке, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН», про що свідчить довідка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0082087. Датою чергового огляду призначено 05.12.2015 року. Інвалідність встановлено до 01.01.2016 року.
Згідно з Витягом з протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 07.10.2015 року № 3700, поранення (контузії 1996 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН.
25.11.2015 року позивач повторно пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було встановлено II групу інвалідності з 01.01.2016 року. Причиною інвалідності вказано: «Поранення, травма, конзузія як таке, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН», про що свідчить Довідка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 035441. Датою чергового огляду призначено 15.12.2016 року. Інвалідність встановлено до 01.01.2017 року.
Вважаючи, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач звернувся до Дніпропетровського військового комісаріату із заявою про виплату такої допомоги.
18.01.2017 року позивач повторно пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було встановлено II групу інвалідності з 01.01.2017 року. Причиною інвалідності вказано: «Поранення, травма, конзузія як таке, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН», про що свідчить Довідка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №072720.Інвалідність встановлено безстроково.
З матеріалів справи вбачається, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 02.02.2018 року були розглянуті подані документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та у її виплаті, відмовлено.
Так, згідно з випискою з Протоколу засідання комісії від 02.02.2018 року № 12, комісія прийшла до висновку, що «ураховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набрання чинності Законом України від 04 квітня 2006 року №3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військом службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім того, згідно з п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін».
Не погодившись і рішенням комісії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"від 25.03.1992 року № 2232 XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4 ч. 2 ст. статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Частиною 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей")(в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
У випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 Закону України №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам (ч. 2 ст. статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (ч. 4 ст. статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, другу групу інвалідності позивачу встановлено з 01.01.2016 року.
На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Згідно з п. 6Порядку №975 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин 01.01.2016 року) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва),отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - уразі встановлення інвалідності ІІ групи.
Пунктом 8 Порядку №975 передбачено, що, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Таким чином, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановівід 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17 (К/9901/5281/17).
З відзиву на позовну заяву, наданого відповідачем вбачається, що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із отриманням III групи інвалідності, однак не зазначено її розмір та дату її виплати.
Таким чином, відповідна сума одноразової грошової допомоги повинна бути виплачена з урахуванням виплаченої раніше одноразової грошової допомоги.
Суд також критично ставиться до висновку відповідача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, оскільки, на його думку, групу інвалідності змінено понад дворічний термін, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що вперше група інвалідності була встановлена позивачу медико соціальною експертною комісією з 27.11.2013 року. При цьому, огляд позивача відбувався 03.12.2013 року, а інвалідність встановлена до -01.01.2016 року, що підтверджується Випискою з акту огляду МСЕК до Довідки серії АВ №008287 від 03.12.2013 року.
Згідно з Випискою з акту огляду МСЕК до Довідки серії 10 ААГ № 035441 від 25.11.2015 року, друга група інвалідності була встановлена позивачу з 01.01.2016 року строком на 1 рік до 01.01.2017 року, при цьому, огляд комісією проводився 25.11.2015 року.
Таким чином, між періодами, протягом яких було встановлено більшу групу інвалідності хоча і пройшло календарно більше двох років (з 27.11.2013 року по 01.01.2016 року), однак, огляд позивача відбувався в рамках дворічного терміну (27.11.2013 року та 25.11.2015 року), а встановлення другої групи інвалідності не могло бути раніше строку, поки була встановлена третя група інвалідності, тобто раніше ніж 01.01.2016 року.
Суд зазначає, що абз. 2 ч. 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися.
Відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням більшої групи, відповідач посилається на те, що групу інвалідності ОСОБА_1 змінено понад дворічний термін, у зв`язку із чим, відсутні підстави для її виплати.
Між тим, суд вважає, що вказані норми ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"не може бути застосовані до даних відносин, оскільки, вказані зміни були внесені до Закону України №2011-XII з 01.01.2017 року (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 VIII), тобто, після того, як у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням більшої групи інвалідності (з 01.01.2016 року), тому не може бути застосований до відносин, які виникли до набрання ним чинності.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 09 лютого 1999 р. у справі №1-рп/99 (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно правових актів) в якому зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, у зв`язку із чим, відмова Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 01 січня 2016 року, оформлену протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 лютого 2018 року №12, є протиправно.
Суд також зазначає, що порушені права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту виключно шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням позивачу інвалідності ІІ групи та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Пунктом 12 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п. 13 Порядку № 975).
В ході розгляду справи було встановлено, що у відповідності до процедури, передбаченої вищенаведеними пунктами Порядку № 975, відповідачем розглянуто документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що підтверджується протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 лютого 2018 року №12,, однак прийнято рішення про відмову у її виплаті.
За таких обставин, суд зазначає, що при розгляді справи за адміністративним позовом про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган лише розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.
Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у місячний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом цієї процесуальної норми слідує, що зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком. Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач в подальшому має намір не виконувати рішення суду, тому вищевказана вимога задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позову до суду, був звільнений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 73-78, 90, 241 - 246 КАС України суд,-
Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 01 січня 2016 року, оформлену протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 лютого 2018 року №12.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інвалідуIIгрупи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева