Справа № 813/517/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року№ 876/3883/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі №813/517/18 (суддя Гулик А.Г., рішення ухвалене о 09/35 год, м.Львів, повний текст складено 17 квітня 2018 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового-повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2018 № (далі - ППР).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що в процесі перевірки позивача неможливо підтвердити факт реального здійснення його контрагентом господарської діяльності з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, відсутністю транспортних засобів, недостатньої чисельності трудових ресурсів необхідних щодо роботи з реалізації та придбання товарів з широким асортиментом отриманих від ФОП у вересні 2017 року.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подавала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що господарські операції ФОП із контрагентом, підтверджені всіма необхідними та достатніми первинними документами, які стверджують їх реальність та товарність.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУДФС в період з 29.11.2017 по 05.12.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку задекларованої суми від'ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ) ФОП за вересень 2017 року, за результатами якої складено акт від 12.12.2017 №2240/13-01-13-07/ (далі - Акт; а.с.11-24).

На підставі Акта податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), тобто заниження податкового зобов'язання з ПДВ за вересень 2017 року на суму 67724 грн, що призвело до порушення пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК та завищення суми від'ємного значення та суми бюджетного відшкодування на рахунку платника банку в розмірі 67724 грн.

Під час перевірки відповідач надав оцінку взаємовідносинам позивача з його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Микбудснаб» (далі - ТОВ), використавши при цьому дані Аналітичної системи ІС «Податковий блок», де згідно проведеного аналізу податкової звітності поданої ТОВ до податкового органу за місцезнаходження підприємства встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, достатньої кількості працівників, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ.

05.01.2018 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 67724 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції на суму 33862 грн (а.с.10).

Вважаючи вказане ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернулася до суду із цим позовом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За пунктом 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У підпункті «б» пункту 200.4 статті 200 ПК встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

За правилами вищеназваної статті ПК сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов'язання та податкового кредиту.

Згідно абзацу «а» пункту 198.1 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, для отримувача товарів/послуг є податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що спірну суму бюджетного відшкодування з ПДВ позивачем було сформовано на підставі фінансово-господарської операції згідно контракту №30 від 30.07.2017 (далі - Контракт), за яким остання у вересні 2017 року придбала у нерезидента «Asociacion de Agricultores3 de Julio» товар (зелені банани) в кількості 1200 коробок на загальну суму 338621 грн, в тому числі ПДВ 67724 грн.

Поставка вказаного товару підтверджується Контрактом, міжнародною товарно-транспортною накладною від 30.09.2017 №2465, митною декларацією від цієї ж дати №14788 (а.с.25-30).

В подальшому, цей товар ФОП був реалізований ТОВ. Передача зазначеного товару контрагену підтверджується договором поставки від 01.09.2017 №7 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (ТОВ) належний постачальнику товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, визначених договором (а.с.39).

На підтвердження реальності господарських відносин з ТОВ позивач надав суду першої інстанції копії таких документів: Договору, видаткової накладної від 30.09.2017 №ДО-0000033 та податкової накладної від 30.09.2017 (а.с.40-41).

Вказані документи були об'єктивно розцінені судом першої інстанції, як належне документальне підтвердження реального характеру спірної операції між позивачем та його контрагентом. Від поставки вказаного товару ФОП отримала дохід, відобразила його в податковому обліку із визначенням податкових зобов'язань з ПДВ. Фактичний рух активів, зміна у власному капіталі та зобов'язаннях позивача, як платника податків відбувся у зв'язку з його господарською діяльністю.

Крім того, твердження скаржника про відсутність у контрагента ФОП необхідної для введення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів не свідчить про безтоварність угоди поставки з позивачем.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. ТОВ в період здійснення господарських операцій з ФОП було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником ПДВ.

До того ж, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни іншими суб'єктами господарювання.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції між ФОП та його контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судом першої інстанції, складені за результатами проведеної операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведеної операції.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу ГУДФС слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст складений 16 липня 2018 року.