Справа № 807/55/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4025/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Гулида Р.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року (рішення ухвалене о 14:57 хв. у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Плеханова З.Б. повний текст судового рішення виготовлено 10.04.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державна міграційна служба України про визнання рішення протиправним,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 17 серпня 2017 року він звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до органу міграційної служби в Закарпатській області. 23.01.2018 року позивач отримав від адміністрації пункту тимчасового розміщення біженців в Закарпатській області (ПТРБ) Повідомлення №4.3/3, від 16.01.2018 року, в якому було вказано про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі п.1 та 13 ч.1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Підставою Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вказано Рішення Державної міграційної служби України №506-17, від 28.12.2017 року, (далі - Рішення ДМС України). Зазначає, що вищезазначене Рішення створює для позивача загрозу повернення до країни громадянської приналежності, де йому загрожує небезпека, а саме: позбавлення волі та реальна небезпека бути підданому нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню в порушення ст. З Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, через переслідування збоку органів державної влади за політичні переконання. Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року адміністративний позов задоволено. Рішення Державної міграційної служби України № 506-17 від 28.12.2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - визнано протиправним та скасовано. Зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Державна міграційна служба України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2017 року, позивач звернувся до органу міграційної служби в Закарпатській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У заяві-анкеті та протоколі співбесіди про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач зазначив, що він є громадянином Туреччини. За національністю курд, мешкав в м. Діярбакир із сімєю, жінкою ОСОБА_2, двома малолітніми дітьми та батьками. Він має вищу економічну освіту, є власником рекламної фірми. Під час навчання в університеті був арештований через бажання навчатися на курдській мові, за що був відрахований з Університету, оскільки поставив підпис під проханням .

У 2003 році він познайомився із членами партії HDP, яка визнана в Туреччині. Його фірма отримував замовлення на виробництво символіки для «Загонів народної самооборони (УРG)», яка є курдською партією, і займався цією діяльністю протягом трьох років. Коли коштів не вистачало , то він додавав свої. Ця партія воювала проти ІДІЛ в Сирії, де вона є легальною, і її діяльність спрямована на відновлення Курдистану, прихильником якої він є, тому що він хоче , щоб він сам та його діти вільно читали та писали курдською мовою.

Під час свята Навруз, 21 березня 2017 року робітники , які везли стяги на свято , були заарештовані, за ними стежили, і вишли на його рекламне агентство. Після їх втечі з дому у них на фірмі та вдома був обшук, де знайшли фото із його зображенням під час виготовлення прапорів на станках. Хоча під час втечі вони все знищили, однак там залишилися два прапори та телефон із фото. Про це повідомила мати , яка переїхала до його будинку. Члени партії УРG повідомили про арешти людей , які причетні до партії і тому вони порадили виїхати з країни. Потім позивач і з сімєю жив у Мерсін, де за ними стежили, але там його родич , який 17 років живе у Харкові , запропонував також туди поїхати, де нас зустріне брат Осман , де ми будемо в небезпеці. Для перетину кордону у мене був паспорт. У Харкові він із сімєю винайняв будинок. Так як в Україні він не міг отримати допомогу, тоо дядько порадив поїхати до Боснії і Герцоговини, а потім їм допоможуть дістатися Німеччини.Із Харкова він 12 липня 2017 року із сімєю полетів до Боснії, але їх не впустили до країни , тому що не був заброньований готель., після чого вони повернулися до Стамбулу. Звідти він зателефонував брату додому, однак останній повідомив, що їм не можна повертатися в Діярбакир., і вони знову повернулися в Україну. Вони не зверталися в інших регіонал за статусом біженця, так як не знали про це. Тільки після затримання прикордонниками вже тут юрист їм пояснив, що вони можуть звернутися до міграційної служби. Через кордон вони пішли, так як дядько в Німеччині поралив їм дістатися Європи, а він потім їм допоможе потрапити до Німеччини.

Згідно Висновку від 07 вересня 2017 року працівника ГУ ДМС України в Закарпатській області щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатом аналізу суб'єктивних і об'єктивних елементів заяви, зроблено висновок що невід'ємне право заявника на життя, свободу і/чи безпеку може бути порушене,якщо він повернеться до Туреччини. В даному випадку заявника можна віднести до осіб, яким загрожує серйозна особиста небезпека життю з боку влади Туреччини. На підставі наведеного вважає доцільним прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1.

07 вересня 2017 року ГУ ДМС в Закарпатській області, винесено Наказ №49 Про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до якого наказано приступити до оформлення документів громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1, для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В протоколі співбесіди від 29.11.2017 року позивач вказав, що він надає документ про арешт його та брата, який склала поліція 02.08.2017 року вже після того, які він покинув Туреччину. Цей документ надав молодший брат, який взяв його від адвоката . Їх хотіли заарештувати за виготовлення прапорів для партії, яка визнана в Туреччині терористичною. На початку замовлення символіки для цієї партії вона не була визнана терористичною, а тільки останні два роки . В документі про арешт вказано, що позивача затримано через членство та участь у діяльності у терористичних організаціях. Хоча він не є членом партії, а молодший брат та сестра є членами цієї партії.

Два роки назад він робив для партії замовлення, розфарбував їм машини, і вже тоді поліція слідкувала за ними. Після великого замовлення, друку великих прапорів , поліція про це узнала, їм стало страшно , і вони переїхали до міста Мерсім., до тітки., де жили два тижні. Поліцейська машина часто була біля будинку позивача. 30 липня поліція провела обшук на його роботі, забрала телефони, комп'ютери. Через два дні прийшли до будинку, де погрожували його матері, радили, щоб позивач та його двоюрідний брат ОСОБА_4 здалися поліції. Потім поліція погрожувала молодшому брату ОСОБА_3, щоб ми пішли здатися у поліцію. Поліція погрожувала батькам ОСОБА_4 пістолетом, і казала, що все рівно вони нас спіймають. Якщо позивач повернеться до Туреччини, то його позбавлять волі на 12 років. Позивач також надав статтю , яку він написав для інтернет-новин про ситуацію в Туреччині, однак ніхто не хотів опублікувати., тому що боялися Президента. Тільки один сайт направив працівника. Щоб взяти у них з братом інтерв'ю.

В матеріалах справи міститься наданий позивачем Судовий наказ і рішення про арешт від 02.08.2017 року Управління прокуратури Діярбакир ( переклад здійснено Закарпатською торгово-промисловою палатою), де вказано, що:

- У зв'язку з відкриттям провадження проти осіб ОСОБА_5 ( НОМЕР_2) і ОСОБА_4 (НОМЕР_1) через членство та участь у діяльності терористичних організацій PYD/YРG протягом 2016-2017 років, виробництва прапорів і стримерів цих організацій , в підтвердження чого є фотографії під час друку і різки матеріалів в ательє судом прийнято рішення і наказано прийняти рішення пр. арешт підозрюваних починаючи з 02.08.2017 року.

Проте, Головним управлінням ДМС України 07 грудня 2017 року прийнято висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1, де на підставі , двох співбесід, інформації по країні походження були зроблені наступні висновки:

1)Зазначена країна походження та місце проживання заявника можуть вважатися правдоподібними.

2). Твердження заявника про те, що він є членом партії, вважають недостовірними та неправдоподібними.

3) Можна припустити, що заявник звертаючись за захистом в Україні, переслідував ціль - уникнути покарання в країні походження, знаючи про принцип «заборони вислання» відповідно до Конвенції 1951 року..

4) Оскільки заявник не надав жодних документів, що підтверджують членство в партії, викликає сумнів взагалі існування погроз щодо нього, тому, що належного підтвердження погрозам та переслідуванню щодо нього немає.

Загальний висновок щодо правдоподібності: на основі всебічного вивчення наданих заявником матеріалів , співбесід по уточненню викладених ним фактів та аналізу ситуації в країні походження можна зробити висновок , що заявник надав неправдоподібні твердження щодо обставин своєї справи, оскільки доказів щодо членства в партії та переслідування його з боку держави немає.

5. Заявник не надає фактів, що підтверджують переслідування через виконання замовлення для партії., і ризик застосування цієї шкоди не пов'язаний із жодною із ознак перерахованих у визначенні біженця - п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців».

6. Ознак того , що заявник міг бути причетний до подій, які могли б підвести його під дію положень про виключення, що містяться в підпункті а),б) або з) пункту F статті 1 Конвенції 1951 року не виявлено.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач є громадянином Турецької Республіки, країна постійного проживання Туреччина, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю курд, мусульманин за релігійним переконанням. Місце народження - м.Урфа, Туреччина, місце проживання - м. Діярбакир, Туреччина. Одружений, має двоє дітей. Дружина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. В Україну приїхав разом з своєю сім'єю. Члени сім'ї, які залишилися в країні постійного місця проживання - це батьки заявника. Батько - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що стверджується копіями посвідченням особи НОМЕР_3, видане 09.05.2014 року в Єнішехір Діярбакир та закордонним паспортом НОМЕР_4, виданий 02.05.2017 року в Діярбакир.

Разом з тим, зазначає, що країну походження покинув через те, що він є прихильником курдської партії Загони народної самооборони (УРО). УРО, не визнана владою. У позивача є рекламне агентство, яке належить йому та його двоюрідному брату, виготовляли прапори і трафарети на демонстрації для партії. Позивач підтримує УРО, тому що партія бореться за відновлення Курдистану та воює проти ісламістів, ІДІЛ, котрих він не підтримує. Побоюється бути заарештованим і поміщеним у в'язницю, як прихильник партії УРО, тільки за те, що підтримував партію, котра бореться за краще майбутнє і свободу Курдистану і курдів. Відтак змушений був тікати з країни походження через політичні погляди.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Таким чином, у позивача є побоювання, що у країні його проживання та походження- Туреччині, і не тільки у місті, яке він вимушений покинути, є обґрунтовані побоювання, що за його політичні переконання, за належність до курдської нації, за виробництво атрибутики забороненої партії його можуть арештувати. Цей факт також підтверджується наказом про арешт, показами свідків, загальновідомою інформацією, наданим фото, інформацією для інтернетвидання, яку підготував заявник про проблемам курдів у Туреччині. Його прихильність до курдських партій була ще в часи його навчання в університеті, про що свідчить його арешт та відрахування під час навчання за підтримку навчання на курдській мові.

Щодо рішень Європейського суду з прав людини апеляційний суд зазначає наступне.

Справа «Сейлан проти Туреччини» Заявник скаржиться, що його засудження є порушенням права на свободу думки та вираження поглядів, згідно зі статтями 9 і 10 Конвенції ( 995_004 ). Крім того, він стверджує, що став жертвою дискримінації через своє курдське походження та політичні погляди, всупереч положенням статей 14 і 10, взятим у поєднанні, і що Стамбульський суд державної безпеки не може вважатися незалежним і безстороннім, як цього вимагає пункт 1 статті 6.

Справа «Окчуоглу проти Туреччини» Заявником у справі є ОСОБА_10, громадянин Туреччини, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає у Стамбулі, юрист. Був засуджений судом державної безпеки за промову стосовно "курдської проблеми", опубліковану в травні 1991 року в журналі "Демократ".

Справа «ОСОБА_11 проти Туреччини" Заявником у справі є ОСОБА_11, громадянка Туреччини, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає в Діярбакирі, що на південному сході Туреччини. Заяву було подано від її імені, від імені її померлого чоловіка Зекі ОСОБА_11 та їхніх трьох дітей. Далі пані ОСОБА_11 стверджує, що її чоловіка було вбито через його курдське походження, що є порушенням статті 3 (заборона нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження) і статті 14, і що їй перешкоджали у здійсненні права на особисте звернення.

Справа «Чакічі проти Туреччини» Заявником у справі є ОСОБА_12, громадянин Туреччини, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає в Діярбакирі, що на південному сході Туреччини. Заяву подано від його імені та від імені його брата ОСОБА_13, який зник.що гарантовано пунктом 1 колишньої статті 25 Конвенції. Заявник скаржиться, що його брата під час тримання під вартою катували, що є порушенням статті 3 Конвенції ( 995_004 ), позбавили гарантій, закріплених у статті 2 (право на життя), і права на свободу та особисту недоторканність, усупереч статті 5. На думку заявника, факти свідчать про дискримінацію за національною ознакою, що забороняється статтею 14. Його брат був курдом, а поводження, що створює загрозу для життя, безпідставні затримання тощо найчастіше у країні трапляються з громадянами курдського походження. Нарешті, заявник посилається на статтю 18, стверджуючи, що дії сил безпеки є несумісними із законом.

Відтак, аналіз рішень ЄСПЛ свідчить про той факт, що переслідування прихильників курдського питання є актуальним та існує реальна загрозу їх переслідування у Туреччині вже довгий проміжок часу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року у справі №807/55/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Р. М. Гулид
Повне судове рішення складено 18.07.2018 року