Справа № 804/75/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2018 року

справа № 804/75/18

Суддя І інстанції - Боженко Н.В.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Чепурнов Д.В.

судді: Мельник В.В. Сафронова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби з надзвичайних ситуацій

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Криворізького центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення заборгованості –

ВСТАНОВИВ:

Криворізьке центральне об’єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- стягнути з Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Криворізького центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області суму заборгованості в розмірі 636538,36 грн. (заборгованість по списку №1 – 633381,28 грн., по списку №2 – 3157,08 грн.).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби з надзвичайних ситуацій звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково пов’язав порядок покриття витрат, встановлений п. 2 р. ХV Прикінцевих положень ЗУ “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” із статтями 13 та 14 ЗУ “Про пенсійне забезпечення”, які встановлюють порядок призначення пенсій , в тому числі і особовому складу гірничорятувальних частин. Трактуючи Прикінцеві положення ЗУ “Про загальнообов’язкове пенсійне страхування” у взаємозв’язку із ст. 13, 14 ЗУ “Про пенсійне забезпечення” суд встановив новий порядок відшкодування коштів на доставку та виплату пільгових пенсій фактично перебравши на себе права законодавчого органу. Також, відповідач зазначає, що судом при прийнятті рішення порушено приписи ст. 78 КАС України, в частині звільнення від доказування та врахування обставин встановлених судовими рішеннями у справах, в яких стороною є Криворізький воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін (який було перейменовано в Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін ДСУ з НС, однак не взято до уваги судові рішення, стороною в яких виступав сам відповідач. Також, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції, на думку відповідача, протиправно виходив з того, що відповідач є правонаступником підприємств, на яких працювали пенсіонери, про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій яким подано позов у даній справі. Судом не враховано ті доводи та докази, що були подані відповідачем до першої інстанції на користь спростування його правонаступництва воєнізованих загонів, де працювали пенсіонери, яким призначено та виплачено пільгові пенсії відповідно до переліку наданого позивачем у додатках до адміністративного позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник позивача заперечував проти її задоволення, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувального) загін Державної служби з надзвичайних ситуацій зареєстрований у Криворізькому центральному об’єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області як платник збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та платник, що відшкодовує фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат та виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників) заборгованість відповідача за листопад 2017 року становить: зі списку № 1 - 633 381,28 грн.; зі списку № 2 - 3 157,08 грн., які були направлені на адресу відповідача.

За обліковими даними позивача заборгованість Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1 та Списком № 2 становить 636 538,36 грн.

Суми нарахованих коштів підтверджуються також довідками про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Водночас, відповідно до абз. 4 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Таким чином, відповідно до Закону України "Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування", суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у 100 % розмірі від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, у відповідності до п."а", ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку.

З приводу посилань заявника апеляційної скарги на те, що виплата пенсій працівникам відповідача повинна здійснюватися виключно за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням приписів абз.5 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає, що в абзаці п’ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” “е” та “ж” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1січня 2005 року за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Водночас, винятком із правила, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списком № 1 покриваються підприємствами та організаціями, є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Однак специфіка такого порядку полягає в особливостях пенсійного забезпечення зазначених осіб.

Зі змісту статті 14 Закону України “Про пенсійне забезпечення” вбачається, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25років.

Таким чином, аналіз положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у контексті положень статті 14 Закону України “Про пенсійне забезпечення” дає підстави для висновку про те, що порядок, за якого витрати на доставку пільгових пенсій покриваються до 1січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005року за рахунок коштів Державного бюджету України, стосується лише витрат на виплату та доставку пенсій, призначених особам за умов, передбачених статтею 14 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

Оскільки спір у справі стосується стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених працівникам гірничорятувального загону відповідно до пункту “а” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (список № 1), колегія суддів приходить до висновку про обов’язок відповідача покривати витрати на виплату та доставку пенсій таким особам.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 26.01.2016 року (справа № 818/1603/14), від 04.11.2015 року (справа № 813/3008/13-а), від 23.04.2013 року (справа № 21-113а15), 10.09.2013 року (справа № 21-215а13), від 30.06.2015 року (справа № 21-171а15), від 10.10.2011 року (справа № 21-62а11).

Щодо доводів відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсії оскільки не є правонаступником підприємств, на яких працювали особи, яким призначено та виплачено пенсії на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Згідно наданих позивачем витягів стосовно Харківського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону (Харківський ВГР (АР) 3), Марганецького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Марганецький СВГРЗ МНС України), Миколаївського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Миколаївський ВГРВРЗ ДСНС України), Олександрійського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Олександрійський ВГР(АР)З), відносно вищезазначених загонів в графі “дані про юридичних осіб-правонаступників: повне найменування та місцезнаходження юридичних осіб-правонаступників, їх ідентифікаційні коди” зазначено: Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій, , місцезнаходження: 50002, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Кобилянського, 223А.

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 224 від 15.05.2013 року щодо припинення шляхом приєднання до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій () Марганецького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального ) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Миколаївського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Олександрійського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Вказаним наказом визнано Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайний ситуацій правонаступником всього майна, прав та обов’язків вищезазначених загонів, що припиняють свою діяльність.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.07.2009 року № 443 “Про реорганізацію Харківського ВГР(АР)3 шляхом приєднання” встановлено, що Криворізький ВГР(АР)3 (який було перейменовано в Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно з наказом ДСНС України № 215 від 13.05.2013 року) є правонаступником прав і обов’язків Харківського ВГР(АР)3.

Статутом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби з надзвичайних ситуацій, викладеним у новій редакції 2013 року, визначено, що Загін є правонаступником Криворізького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Марганецького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Олександрійського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Миколаївського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, та підпорядкований ДСНС України.

Факт правонаступництва був встановлений і судовим рішенням у справі №804/5096/16 та не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом згідно до вимог ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов'язок щодо покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком №1 та Списком №2 визначений ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-ІV покладено на відповідача.

Слід зазначити, що статтею 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов’язки переходять до правонаступників.

Жодним законодавчим актом не передбачено право правонаступника приймати на свій вибір лише майно, і не приймати права та обов’язки. Тому бажання відповідача стосовно прийняття, як правонаступника, лише майна ліквідованих загонів, не має під собою правового підґрунтя.

Доводів відповідача про, що до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників) включено суми відшкодування по особам, які ніколи не працювали в Державному воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувального) загоні Державної служби України з надзвичайних ситуацій та щодо яких у нього відсутнє правонаступництво, так само як і доводи про те, що не всі особи мають достатньо стажу для призначення та виплати пільгової пенсії, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи довідками про підтвердження наявного пільгового стажу, з яких чітко видно, що особи вийшли на пенсію з тих підприємств, які є правонаступниками відповідача у справі.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби з надзвичайних ситуацій – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 19 липня 2018 року.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова