Справа № 722/296/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 722/296/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ратушенко О.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

19 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Косован Анастасії Володимирівни на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 до інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Косован Анастасії Володимирівни про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року позивач, ОСОБА_3 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Косован Анастасії Володимирівни про визнання незаконною та скасування постанови Серія АР №763479 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Сокирянський районний суд Чернівецької області рішенням від 30 травня 2018 року адміністративний позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення рішення мотивоване тим, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 не надав дорогу пішоходам, які закінчували перехід проїзної частини, представником відповідача суду надано не було, як і не було надано ці докази позивачу, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що в свою чергу, виключає саму подію адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи. Позивач не довів, отримання адвокатом від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів i витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім ociб, що обрали спрощену систему оподаткування i фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 за № 1686/24218.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.01.2018 року інспектором роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Косован А.В. відносно позивача ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №763479 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З вказаної постанови встановлено, що позивач, 09.01.2018 року о 12 год. 02 хв., керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц Е320 р.н. НОМЕР_1 по вул. Головній, 125 в м. Чернівці, на регульованому перехресті, при сигналі світлофору не надав дорогу пішоходам, які переходили дорогу, чим порушив п. 18.2 ПДР України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 18.2. ПДР України передбачено, що на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Також, ч. 2 ст. 122 КУпАП України визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції з наданого представником відповідача відеозапису з нагрудної камери поліцейського №, що о 12:03:30 год. інспектор поліції Якимчук підійшов до автомобіля позивача, представився, назвавши лише своє звання та прізвище, проінформував його про порушення ним ПДР, що полягало у не наданні пішоходам проходження через пішохідний перехід, та попросив пред'явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В подальшому о 12:05:36 год. інспектор поліції Якимчук повернувся до службового автомобіля, де у невідомих осіб запитав які дії йому слід вчиняти по відношенню до ОСОБА_3, на що отримав відповідь винести постанову про накладення адміністративного стягнення.

Після цього о 12:06:00 год. інспектор поліції Якимчук роз'яснив позивачу його права, передбачені ст.268 КУпАП та зміст ст.63 Конституції України.

О 12:10:59 год. працівник поліції Якимчук одержав від двох невідомих осіб, які вийшли з службового автомобіля патрульної поліції вказівку притримати ОСОБА_3 на місці зупинки до приїзду працівників Чернівецької митниці ДФС. О 12:13:17 год. працівник поліції Якимчук, одержавши вказівку від двох невідомих чоловіків, витребував у позивача документ, який посвідчує його особу.

З наданого представником відповідача відеозапису з нагрудної камери поліцейського № встановлено, що інспектор поліції Косован А.В. о 12:53:59 год. повідомила ОСОБА_3 про те, що інспектором Якимчуком йому вже було оголошено зміст ст.63 Конституції України, а нею буде винесена відносно нього постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Згодом, інспектор поліції Косован А.В. вручила ОСОБА_3 копію постанови серії АР №763479 про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що інспектор патрульної поліції Косован А.В., всупереч вимогам КУпАП та посадових інструкцій, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не представилась позивачу, не проінформувала його вчинення якого адміністративного правопорушення йому інкримінується, не роз'яснила йому права, передбачені ст.268 КУпАП та зміст ст.63 Конституції України, не навела доказів, на яких ґрунтується її висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, не зафіксувала та не відібрала показань свідка, який перебував в автомобілі позивача, не надала позивачу доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та не повідомила йому про мотиви відхилення його пояснень з приводу не вчинення ним правопорушення.

Окрім цього, всупереч вимогам ст.285 КУпАП інспектором поліції Косован А.В. винесена нею постанова не була оголошена позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищевикладене свідчить про формальний підхід інспектора Косован А.В. до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, що в свою чергу, призвело до порушення його права на справедливий та неупереджений розгляд справи.

Також, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 не надав дорогу пішоходам, які закінчували перехід проїзної частини, представником відповідача суду першої інстанції надано не було, як і не було надано ці докази позивачу, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що в свою чергу, виключає саму подію адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, а також вимоги ч.3 ст.286 КАС України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а тому винесена відносно ОСОБА_3 постанова серії АР №763479ПС2 №438873 від 09.01.2018 року підлягала скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Стосовно аргументів відповідача наданих у відзиві, що у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1,9 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Згідно ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наданих представником позивача ОСОБА_4 розрахунку суми послуг за надану правову допомогу, додаткового договору до договору про надання правничої допомоги, акту прийому передачі та квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 06.03. 2018 року останній надав позивачу ОСОБА_3 правничу допомогу щодо надання юридичної консультації, підготовки та подання позову, підготовки заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та здійснення ксерокопіювання та друку відповідних документів на загальну суму 5922,00 грн.

З огляду на вказану норму закону, виходячи із складності даної адміністративної справи, та обсягу наданих представником позивача юридичних послуг, беручи до уваги те, що судові засідання в даній справі не проводилися, у зв'язку з чим, представник позивача не брав участі в судових засіданнях, суд першої інстанції вважав що понесені позивачем витрати на правничу допомогу є надто завищеними.

Окрім цього суд першої інстанції зазначив, що витрати вказані в акті виконаних робіт щодо здійснення ксерокопіювання та друку відповідних документів не відносяться до юридичних послуг.

Однак, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказам представника позивача щодо заявленої фахівцем у галузі права та адвокатом вартості послуг з посиланням на первинні документи, оскільки відповідно до п. 178.6. ст. 178 ПК України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481, п.п.5 п.6 якого встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, є платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Слід зазначити, що надана позивачем квитанція до прибуткового ордера №4 від 06.03.2018 (а.с.19) складена в довільній формі з посиланням на Додаток 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, Типова форма № КО-1, не відповідала вимогам Постанови НБУ від 15.12.2004 N 637, зазначена Постанова втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 148 від 29.12.2017.

Таким чином позивачем не обґрунтовано заявлено відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, без посилання на первинні документи. Позивач не довів, отримання адвокатом від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, а тому зазначена вимога не підлягала задоволенню.

Водночас, колегія суддів враховує те, що за приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд у разі скасування рішення суб'єкта владних повноважень має закрити справу про адміністративне правопорушення.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Косован Анастасії Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу.

В цій частині прийняти постанову якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення на його користь витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 5922 грн.

В іншій частині постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.