Справа № 826/18894/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Аліменка В.О.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Києві, дата складання повного тексту рішення - відсутні) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрзалізничпостач» про визнання протиправною та скасування вимоги -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - позивач, ПАТ «Укрзалізниця») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної аудиторської, в якому просив визнати незаконним, протиправним і скасувати пункт 2 вимоги Державної аудиторської служби України від 26.10.2016 №05-14/310 «Про усунення порушень законодавства» щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, а саме з підстав, визначених пунктом 97 цього листа «На порушення ст.509 Цивільного кодексу України, пп.8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, п.4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності призвело до втрати боржника у зобов'язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «ЦЗВ» на вказану суму».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що не вчиняв правопорушень законодавства у сфері господарювання, про яке зазначено в пункті 97 листа Держаудитслужби від 26.10.2016 №05-14/310, оскільки такі дії стосуються іншої особи ДП «Укрзалізничпостач», тому спірним рішенням відповідач необґрунтовано поклав на позивача обов'язок вчинення дій щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. При цьому «ДП «Укрзалізничпостач» хоча й перебуває у стані припинення, але до ЄДРПОУ запис про його припинення станом на час розгляду справи судом не внесено, тому позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність, вчинені цим підприємством.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасувати пункт 2 вимоги Державної аудиторської служби України від 26.10.2016 №05-14/310 «Про усунення порушень законодавства» щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, а саме з підстав, визначених пунктом 97 цього листа "На порушення ст.509 Цивільного кодексу України, пп.8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, п.4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва" дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності призвело до втрати боржника у зобов'язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «ЦЗВ» на вказану суму».

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що Держаудитслужба на виконання пану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2016 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрзалізниця» та його філій за період з 21.10.2015 по 31.05.2016, якою встановлено низку порушень, що відображені в акті ревізії від 20.09.2016 №05-21/111.

02.11.2016 до ПАТ «Укрзалізниця» надійшов лист Держаудитслужби від 26.10.2010 №05-14/310 з вимогами усунути виявлені порушення законодавства (далі - Вимога №05-14/310).

Так, у пункті 97 Вимоги №05-14/310 зазначено, що ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» порушено статтю 509 Цивільного кодексу України, підпункти 8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, пункту 4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» на суму 20 825, 64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності, що призвело до втрати боржника у зобов'язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» на вказану суму.

Зокрема у зв'язку з цим порушеннями на підставі пункту 1 частини статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» пп.9 п.4, пп.16 п.6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, п.46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною фінансової інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, відповідач спрямував до позивача вимогу розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Не погоджуючись із такою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо правового обґрунтування проведення ревізії відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Пунктом 7 статті 10 Закону органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

При цьому пунктом 13 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю також надано право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 868 «Про утворення Державної аудиторської служби України», яка набрала чинності 03.11.2015, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 7 указаного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №550 затверджено Порядок проведення органом державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель (далі - Порядок №550), яким визначено порядок проведення інспектування, процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку (пункт 4 Порядку №550).

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом (пункт 5 Порядку №550).

Пунктом 16 Порядку №550 визначено, що ревізія проводиться шляхом:

- документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об'єкта чи його заступником;

- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів органу державного фінансового контролю або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об'єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб'єкта господарювання - виконавців робіт.

Згідно з пунктом 35 Порядку акт ревізії містить: констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Відповідно до пункту 46 Порядку №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги.

Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення органу державного фінансового контролю, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскільки вимога органу державного фінансового контролю є обов'язковою для виконання підконтрольною установою, то вона породжує у підконтрольної установи певні обов'язки, реалізація яких може вплинути на результати діяльності підконтрольної установи.

Відтак, у підконтрольної установи є право на оскарження такої вимоги і ця вимога підлягає оскарженню, а наведені доводи відповідача щодо можливості надання оцінки висунутих позивачем вимог лише під час вирішення справи за позовом органів державного фінансового контролю до підконтрольного суб'єкта про зобов'язання виконати ті чи інші вимоги контролюючого органу є помилковими.

Щодо заподіяння матеріальної шкоди (збитків) філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» на суму 20 825, 64 грн внаслідок списання філією «ЦЗВ» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності, що призвело до втрати боржника у зобов'язанні, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Тобто, законодавством передбачено право покупця відмовитися від оплати переданого товару, а не від оплати товару, якого не вистачає.

Якщо продавець передав меншу кількість товару, ніж передбачено договором, сторони можуть укласти додаткову угоду до нього, якою встановити обов'язок покупця оплатити товар у фактично одержаній кількості.

Будь-яких документів, які підтверджують повернення переданого товару за договором від 09.11.2011 № ЦХП-14-00212-01, або документів щодо укладення додаткової угоди про оплату товару у фактично одержаній кількості до ревізії та до заперечень на акт ревізії та до цього позову філія «ЦЗВ» не надала.

Главою 19 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) визначено поняття позовної давності та її види, якими встановлені конкретні строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, ст. 257 ЦКУ встановила загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Пропуск строку позовної давності, позбавляє сторону права на сплату боржником неустойки, відшкодування боржником завданих збитків невиконанням, не належним виконанням зобов'язання, зокрема, невиконання умов договору (не поставлений товар, не сплачені належні суми платежів за договорами тощо).

Відповідно до ст. 1 ГПК України (далі - ГПК), право на звернення до господарського суду мають: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Згідно зі ст. 54 ГПК позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нестача дизпалива ДП «Одеська залізниця» по договору від 09.11.2011 № ЦХП-14-00212-01 у кількості 1,807 т. на суму 20 825, 64 грн. виявлена 21.10.2012 р.

Про зазначене вище повідомлено ДП «Укрзалізничпостач» претензією від 30.11.2012 №НЮ-09/78.

З 01.12.2015 року розпочато роботу ПАТ «Українська залізниця».

Як встановлено під час судового засідання та не заперечується сторонами у період липня - серпня 2015 року всі матеріали по претензійно позовній роботі передано ПАТ «Українська залізниця».

Таким чином сплинуло менше ніж три роки.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що документів на підтвердження щодо подання судових позовів зі стягнення з ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» дебіторської заборгованості на суму 20 825, 64 грн., вчинення виконавчих написів та порушення виконавчих проваджень за договором від 09.11.2011 № ЦХП-14-00212-01 філія «ЦЗВ» до ревізії не надала.

Таким чином, протягом строку позовної давності філія «Центр забезпечення виробництва» (ДП «Укрзалізничпостач») не вживала заходів щодо стягнення зазначеної дебіторської заборгованості.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку взаємодії державної контрольно - ревізійної служби, органів прокуратури, внутрішніх справ, Служби безпеки України, затвердженого наказом Голови КРУ, МВС, СБУ та Генпрокуратури від 19 жовтня 2006 року № 346/1025/685/53, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1166/13040, матеріальна шкода (збитки) - це вартість утрачених активів або недоотриманих доходів, яка визначається за даними бухгалтерського обліку і фінансової звітності об'єкта контролю або експертною оцінкою та іншими визначеними законодавством способами.

Згідно акту від 31.12.2015 заборгованість ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн списана з обліку філії через сплив строку позовної давності, установленого статтею 257 ЦК України.

Відповідно до службової записки начальника юридичного відділу Управління з правових питань філії «Центр забезпечення виробництва» надано висновок, що дебіторська заборгованість ТОВ «Укрпостач - Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн підлягає списанню у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Зазначена дебіторська заборгованість обліковувалася на балансі філії «Центр забезпечення виробництва» як актив та списана з обліку за рахунок резерву сумнівних боргів, тобто філія безповоротно зменшила активи та втратила боржника у зв'язку із списанням зазначеної дебіторської заборгованості.

При цьому під втратою активів розуміється безповоротне зменшення активів через перерахування (сплату) коштів; відчуження, недостачу, знищення (псування) чи придбання неліквідного (зіпсованого) майна; втрату боржника у зобов'язанні; зменшення частки державної (комунальної) власності у статутному фонді господарського товариства.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що дебіторська заборгованість виникла внаслідок нестачі дизельного палива, що підтверджується актом від 21.10.2012 № 294 та актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.10.2012 № 67 за формою № 5-НП.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції надано оцінку та використано під час винесення судового рішення правову позицію Верховного Суду України, а саме викладену, у постановах Верховного Суду України від 04.10.2014 у справі № 21-368а14, від 15.04.2014 у справі № 21-40а14, від 13.05.2014 у справі № 21-89а14, від 20.05.2014 у справі № 21-93а14, від 24.03.2015 у справі № 21-100а15, від 09.06.2015 у справі № 21-54а15, про наявність виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, може бути зазначено у вимозі, але збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги та такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів зазначає, що зазначені постанови Верховного Суду України не містять висновку про відсутність у підконтрольної установи права на оскарження у судовому порядку вимоги органу державного фінансового контролю про усунення порушень, за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені під час перевірки збитки, при цьому, Колегія Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 20.02.2018 року у справі № 822/2087/17, в якій міститься висновок, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків завданих державі чи об'єкту контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Так, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги,

Вимога органу державного фінансового контролю є обов'язковою для виконання підконтрольною установою та породжує у підконтрольної установи певні обов'язки, реалізація яких може вплинути на результати діяльності підконтрольної установи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановлянням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрзалізничпостач» про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 24 липня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.О. Аліменко