Справа № 820/5042/18
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р. № 820/5042/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд підтвердити обґрунтованості адміністративного арешту майна Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2; зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських рахунках, які обслуговують ФОП ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача суперечать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що висновки позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог є помилковими.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідача, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області, згідно з пп. 80.2.3 п. 80 ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), на підставі направлень на проведення перевірки від 07.06.2018 року № 5306, №5307, №5374, №5375 та наказу на проведення перевірки від 07.06.2018 №4090, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, 11.06.2018 було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 місце здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_2 для проведення фактичної перевірки.

Однак, представником ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.18, було отримано під розпис копії наказу від 07.06.18 №4090, та пред'явлено направлення на перевірку від 07.06.2018 №5306, №5307, №5374, №5375. Однак, представником ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відмовлено в допуску до перевірки. Представником ФО-П ОСОБА_2 надано письмове пояснення щодо причин не допуску до фактичної перевірки.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України працівниками управління аудиту за місцем проведення перевірки, а саме: м. Харків, вул. Культури,3 було невідкладно складено акт від 11.06.2018 №4354/20-40-14-10/НОМЕР_1, що засвідчує факт відмови представника ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3, діючого на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.2018, у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки у двох примірниках. Один примірник акту відмови від допуску до проведення перевірки було вручено представнику ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3

Посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області, згідно з пп. 80.2.3 п. 80 ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), на підставі направлень на проведення перевірки від 07.06.2018 № 5372, №5373, №5309, №5308 та наказу на проведення перевірки від 07.06.2018 №4090, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, 11.06.2018 було здійснено вихід за адресою: м. Харків, пр. Науки, 18/9, місце здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_2 для проведення фактичної перевірки.

Однак, представником ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.18, було отримано під розпис копії наказу від 07.06.18 №4090, та пред'явлені направлення на перевірку від 07.06.2018 року №5374, №5375, №5307, №5306. Однак, представником ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відмовлено в допуску до перевірки. Представником ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3 надано письмове пояснення щодо причин не допуску до фактичної перевірки.

Відповідно до п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України працівниками управління аудиту за місцем проведення перевірки, а саме: м. Харків, пр. Науки, 18/9, було невідкладно складено акт від 11.06.2018 №4354/20-40-14-10/НОМЕР_1, що засвідчує факт відмови представника ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3, діючого на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.2018, у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки у двох примірниках. Один примірник акту відмови від допуску до проведення перевірки було вручено представнику ФО-П ОСОБА_2 ОСОБА_3

На підставі п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України заступником начальника Головного управління ДФС у Харківській області 22.06.2018 о 12:30 год. за вих. №6460/ФОП/20-40-14-10-19 та вих. №6457/ФОП/20-40-14-10-19 прийняті Рішення про застосування адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені статті 94 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ФОП ОСОБА_2, було прийнято 22 червня 2018 року, то обґрунтованість такого арешту мала бути підтверджена судом до 26 червня 2018 року.

Такі висновки фактично узгоджуються з вимогами пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна 22 червня 2018 року та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/4886/18 від 23.06.2018, провадження у справі за заявою в порядку ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - закрито.

У відповідності до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим. Такі висновки є цілком обґрунтованими, та у повній мірі відповідають вимогам підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.

Відтак, оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 22 червня 2018 року умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, а тому позовні вимоги податкового органу в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №820/2312/17 від 15.05.2018, в постанові по справі №820/4710/16 від 15.05.2018, та в постанові по справі №820/2040/17 від 22.05.2018.

Тобто, юридична дія власного рішення контролюючого органу про застосування арешту майна платника податків у спірних правовідносинах припинена, а відтак, не може бути відновлена за будь-яких умов, адже за своїм характером та правовим змістом строк у 96 годин є присікальним і поновленню чи продовженню не підлягає.

Щодо вимог про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах суд зазначає наступне.

З заяви ГУ ДФС у Харківській області вбачається, що вимогу про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах представником відповідача обґрунтовано положеннями ПК України, які регулюють арешт коштів, в порядку ст. 94 Податкового кодексу України.

Так, в заяві вказано, що: «... в статтях 20 та 94 Податкового кодексу України вживаються два поняття, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків - власне арешт коштів, а також зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків...».

Відповідно до вимог ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо: зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків.

Підпунктом 94.6.2 п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України закріплено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Згідно з положеннями п. 1, 3 Розділу 7 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків затвердженого наказом МФУ від 14.07.2017, №632, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду. Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Тобто, чинним законодавством визначено різні порядки застосування цих засобів податкового примусу. Якщо для зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків контролюючий орган подає заяву, яка має відповідати ч. 2 ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України, то для застосування арешту коштів - до суду подається позовна заява, яка має відповідати вимогам ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, право звернутися з вимогами до суду про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків в загальному порядку у контролюючого органу виникає лише в разі відмови судом у відкритті провадження за заявою, згідно ч. 5 ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Податковим кодексом України можливість застосування такого заходу податкового примусу, як зупинення видаткових операцій передбачена щодо наступних правовідносин, які закріплені наступними положеннями: пп. 20.1.32. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків; абз. 2, 3 п. 89.4. ст. 89 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов'язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна; абз. 2, 3 п. 91.4. ст. 91 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків може бути достроково скасовано за рішенням податкового керуючого або суду.

Тобто, законодавцем згадано про такий захід податкового примусу як зупинення видаткових операцій на рахунках платника, пп. 20.1.31,20.1.32 п. 20.1. ст. 20, п. 89.4 ст. 89, п. 91.4 ст. 91 Податкового кодексу України, але не визначено, що відмова від проведення фактичної перевірки є приводом для його застосування, натомість Податковим кодексом України чітко визначено, що такий захід стосується податкового керуючого та здійснюваних ним повноважень.

Також, щодо визначення контролюючим органом способу накладення арешту на кошти платника саме шляхом зупинення видаткових операцій, то слід зазначити, що і статтею 94 Податкового кодексу України, якою унормовано можливість прийняття рішення виключно про арешт коштів на рахунку платника податків, не передбачено можливості здійснення арешту шляхом зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Більш того, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06.02.2018, по справі №813/4401/16, аналізуючи положення підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України вказав, що: «...За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування: арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням, суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу; адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, доказів наявності у ТОВ «Аква Маріс» податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу позивачем до суду не надано, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Натомість суд апеляційної інстанції проігнорував приписи підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, які є спеціальними щодо норм, пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та якими встановлено окремі підстави застосування арешту коштів на рахунку платника податків, та дійшов помилкового висновку про обмеженість підстав для накладення арешту на кошти ТОВ «Аква Маріс» нормами пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України...».

Таким чином, навіть застосування арешту коштів платника податків можливе лише за наявності підстав визначених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, який є спеціальним щодо норм пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Однак, до заяви ГУ ДФС в Харківській області не додано доказів наявності в ФОП ОСОБА_2, податкового боргу.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення, податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, вбачається, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах.

Відтак, висновки щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках, є помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №820/2312/17 від 15.05.2018.

Таким чином, позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 61183, РНОКПП НОМЕР_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя М.М.Панов