Справа № 813/1765/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/1765/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Ванчак М.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ відповідача №791 від 05.03.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Старосамбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області» та наказ №216 о/с від 27.03.2018 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого інспектора-чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд адміністративної справи по суті на 09 липня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно статті 14 Закону України «Про Національну поліцію» - звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Водночас, позивач вважає, що застосоване щодо нього дисциплінарне стягнення є необгрунтовано суворим та таким, яке не відповідає складності проступку та застосоване без врахування обставин, визначених законом.

Також позивач зазначає, що при винесенні висновку, за результатами службового розслідування, щодо нього не було враховано наслідків вчинення проступку та обставин, які пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. Таким чином, не було взято до уваги попередня служба в органах внутрішніх справ та Національної поліції України (загальний стаж становить 7 років 05 місяців 3 дні), визнання вини, відповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, невелика тяжкість проступку та відсутність завданої нею шкоди. Позивач ОСОБА_1 наголошує, що під час вчинення проступку, а саме здійснення телефонного дзвінка на Урядову гарячу лінію для повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області він перебував на амбулаторному лікуванні. Отже, вважаючи протиправним своє звільнення зі служби в поліції та з метою відновлення порушених відповідачем своїх прав, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих поясненнях в судових засіданнях.

На заперечення проти позову, представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву від 24.05.2018 року за вх. №16001. У відзиві представником зазначено, що видаючи оскаржуваний дисциплінарний наказ №791 від 05.03.2018 року, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб чітко визначений Дисциплінарним статутом. Зазначає, що суть порушення службової дисципліни капітана поліції ОСОБА_1 зводиться до грубого порушення основних обов'язків поліцейського, передбачених ст.18 Законом України «Про Національну поліцію». Зокрема, представник зазначив, що п.2 ст.18 вказаного Закону передбачає, що поліцейський на всій території України, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби, в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій, зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомили про це найближчий орган поліції. Всупереч нормам даної статті закону ОСОБА_1, отримавши від громадянина інформацію про правопорушення, передбачене статтею 246 КК України, щодо незаконної порубки лісу, не повідомив до найближчого органу поліції, й натомість анонімно повідомив органи, до компетенцій яких не входить виявлення та припинення правопорушення.

Представник відповідача наполягає на тому, що службове розслідування відносно позивача проведено на законних підставах, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС №230 від 12.03.2013 року, повно та об'єктивно, у строк визначений чинним законодавством, що підтверджує письмовий доказ у формі висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП у Львівській області 27.10.2018 року. Зазначає, що вході проведення службового розслідування у працівників поліції були відібранні письмові пояснення, які додані до матеріалів справи. Окрім того, у відзиві зазначено, що відповідно до Дисциплінарного статуту, таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні, звільнення з органів внутрішніх справ вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу, тобто наказ №216 о/с від 27.03.2018 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1 , який оскаржується позивачем.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 2010 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України, а з 01.12.2016 року - працював на посаді старшого інспектора - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області. Наказом ГУ Національної поліції у Львівській області від 05.03.2018 року №791 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за грубі порушення службової дисципліни, невиконання службових обов'язків поліцейського, передбачених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний наказ реалізовано наказом ГУ Нацполіції у Львівській області по особовому складу від 27.03.2018 року №216 о/с.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугував висновок службового розслідування від 19.02.2018 року, затвердженого 23.02.2018 року, яким встановлено, що 25.01.2018 року до ГУНП у Львівській області з Урядової гарячої лінії надійшло звернення від імені ОСОБА_3 щодо нереагувань Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУНП на його телефонні повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області. В ході проведення перевірок було виявлено, що номер телефону (НОМЕР_2), з якого було здійснено звернення належить та використовується старшим інспектором-черговим СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП капітану поліції ОСОБА_1 Крім того, установлено, що з указаного вище номера телефону від імені ОСОБА_3 до Старосамбірського ВП протягом січня 2018 року надходило ряд аналогічного змісту звернень, які зареєстровані в журналі ЄО, зокрема №355 від 26.01.2018 року, №434 та 435 від 31.01.2018 року, № 475 від 03.02.2018 року. Дані матеріали списані в справу, оскільки при проведенні перевірок у порядку Закону України «Про звернення громадян » будь-яких правопорушень встановлено не було.

При проведенні службового розслідування інспекторами ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області підполковником поліції ОСОБА_4 та старшим інспектором з ОД ВОДГР УПД ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_5 щодо старшого інспектора - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 у ряду працівників поліції були відібрані пояснення, а саме: у заступника начальника Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_6, начальника СРПП №3 ПП Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_7, дільничного офіцера поліції Старосамбірського ВП старшого лейтинанта поліції ОСОБА_8.

В матеріалах справи наявний рапорт іспектора ВОПП та ОДГР УПД ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 від 02.02.2018 року, яким засвідчує, що у ході проведення перевірки звернення громадянина ОСОБА_3, шляхом прослуховування запису розмови з реєстратора мовленнєвої інформації телефону - НОМЕР_1 за 24.01.2018 року встановлено, що оператором вказаного громадянина було з'єднано із працівником прокуратури Львівської області ОСОБА_9 Крім того, виявлено, що даний номер телефону належав старшому інспектору - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_1, який на момент здійснення дзвінка перебував на лікарняному.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що номер телефону, з якого 25.01.2018 року було здійснено дзвінок до Урядової гарячої лінії належить капітану поліції ОСОБА_1 Також звернення, яке він здійснював через телефонний дзвінок від імені ОСОБА_3 щодо нереагувань Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУНП на його телефонні повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області позивач також визнає, і з цього приводу ним були надані пояснення від 12.02.2018 року в ході проведення службового розслідування.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 та п.2 ч.1 ст.19 КАС України, спори з приводу проходження публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень і є одним із різновидів публічної служби. Отже, цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону №580-VIII визначає основні обов'язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №580-VIII, поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.07.2017 року за №575 затверджено Інструкцію з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні (далі - Інструкція №575).

Згідно п.1 Інструкції №575, основним завданням взаємодії слідчих підрозділів органів Національної поліції України з іншими структурними підрозділами апарату центрального органу управління поліцією, міжрегіональними територіальними органами Національної поліції та їх територіальними (відокремленими) підрозділами, територіальними органами поліції та їх територіальними (відокремленими) підрозділами (далі - органи та підрозділи поліції) є запобігання кримінальним правопорушенням, їх виявлення та розслідування, притягнення до встановленої законодавством відповідальності осіб, які їх учинили, відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, відновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Органи досудового розслідування, підрозділи кримінальної поліції, міжрегіональні територіальні органи Національної поліції та їх територіальні (відокремлені) підрозділи є основними службами, які виконують обов'язки з розкриття кримінальних правопорушень органами поліції і відповідають за кінцевий результат цієї роботи за напрямами діяльності.

Інші органи та підрозділи поліції забезпечують здійснення заходів, спрямованих на отримання інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, у межах своєї компетенції (п.7 Інструкції №575).

Збір інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, виявленню та припиненню виявлених кримінальних правопорушень, здійснюється всіма працівниками поліції в межах службових обов'язків, які визначені законодавством. Збір, реєстрація, накопичення, зберігання, поширення відомостей про особу працівниками поліції здійснюється із дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Отриману інформацію про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, поліцейські доповідають рапортом (далі - ініціативний рапорт) безпосередньому керівникові, який після ознайомлення надсилає цей рапорт відповідному керівнику органу, підрозділу поліції для розгляду і направлення до органу досудового розслідування і підрозділу кримінальної поліції для використання цієї інформації під час розкриття та досудового розслідування кримінального правопорушення.

Ініціативні рапорти реєструються в журналах вихідної кореспонденції канцелярії (секретаріату) органу, підрозділу, працівник якого отримав інформацію, та в журналах вхідної кореспонденції канцелярії (секретаріату) органу досудового розслідування та підрозділу кримінальної поліції, якому керівником органу, підрозділу поліції доручено її перевірку під час розкриття та досудового розслідування кримінальних правопорушень.(п.8 Інструкції № 575 )

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року №1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Частина перша статті 19 Закону №580-VIII, визначає види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону № 580-VIII ).

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 -VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 року №901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 29, ст. 245 із наступними змінами, далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою службової дисципліни.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: - дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; - захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; - дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; - у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; - стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; - постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; - сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; - з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; - берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Згідно з частинами першою та другою цієї статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (ч.ч.4, 5 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч.ч.6, 7 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ч.15 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пункт 1.2. Інструкція № 230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Якщо вину особи повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону №580. Згідно з пунктом шостим частиною першою цієї статті, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється в т.ч. у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (ч.ч.2, 3 ст.77 Закону №580).

При прийнятті рішення суд керується такими міркуваннями та мотивами:

ОСОБА_1, капітан поліції, перебуваючи на амбулаторному лікуванні 24.01.2018 року зателефонував на Урядову гарячу лінію та представившись ОСОБА_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, активістом громадського руху «Народний контроль» поскаржився на незаконну вирубку лісу в Старосамбірському районі Львівської області. Позивач у позовній заяві, у поясненнях, які були надані від 12.02.2018 року під час службового розслідування даний факт не заперечував. Більш того, зазначав, що справді так вчинив і зрозумів, що з його боку це було необачно.

Також в ході проведення службового розслідування встановлено, що до Старосамбірського ВП протягом січня 2018 року надходило ряд аналогічного змісту звернень з номеру телефону ОСОБА_1, які зареєстровані в журналі ЄО і факти викладені в них не знайшли жодного свого підтвердження. Дані звернення, як зазначає в своїх письмових поясненнях дільничний офіцер поліції Старосамбірського ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_8, здійснив ОСОБА_1, оскільки перебуває в особистих неприязних стосунках з громадянином ОСОБА_10.

За таких конкретних обставин, суд вважає цілком обґрунтованим та доречним аргумент відповідача про те, що вчинок ОСОБА_1 слід кваліфікувати як дисциплінарний проступок.

Суд не приймає доводи позивача про те, що оскільки правопорушення він вчинив перебуваючи на амбулаторному лікуванні, під впливом емоцій, то ці обставини слід розцінювати як пом'якшуючі. Суд переконаний, що позивач мав діяти у відповідності до ч.2 ст.18 Закону №580-VIII, а саме незалежно від місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Крім того, Інструкція №575 регулює питання організації взаємодії між органами та підрозділами поліції в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, чітко зазначає дії працівників поліції будь-якого підрозділу під час повідомлення інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення (п.7, п.8 Інструкції №575).

Однак, ОСОБА_1, отримавши від громадянина інформацію про правопорушення, передбачене статтею 246 КК України, щодо незаконної порубки лісу, у передбачений спосіб нікого не повідомляв та ніяких дій не вчиняв.

Суд вважає, що інше тлумачення закону порушить основи службової дисципліни в національній поліції, а тому є неприпустимим. Позивачем не спростовані обставини допущення грубого порушення ст.18 Закону №580-VIII, щодо службової дисципліни, невиконання основних обов'язків поліцейського. Отже, ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок та повинен понести за це дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Суд звертає увагу, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

На переконання суду, така поведінка досвідченого офіцера поліції, що має стаж служби більше семи років в правоохоронних органах, є неприпустимою. Згідно з інформацією, яка міститься у послужному списку ОСОБА_1 в розділі «Дисциплінарні стягнення», позивач за час проходження служби притягувався до дисциплінарної відповідальності п'ять разів, в тому числі і за неналежне виконання службових обов'язків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції відповідач врахував суть діяння, обставини його скоєння. Оцінюючи посилання позивача на протиправність звільнення як найсуворішого заходу впливу, суд вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки ні у висновку службового розслідування не зазначено обставин, ні матеріали справи не містять доказів, які б пом'якшували відповідальність поліцейського за вчинене порушення службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу частини другої статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є винятковим правом органу, де особа проходить публічну службу в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, щодо якої має бути застосовано таке стягнення. Дана позиція узгоджена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2018 року у справі №816/956/17.

Таким чином, суд вважає, що на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв'язку із наявністю факту вчиненого ним протиправного діяння, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів та поновлення позивача на службі в органах Національної поліції, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу не вирішується, оскільки позивач, відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору і такий нею не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 липня 2018 року.