Справа № 821/1184/18
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1184/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Іващенко В.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гордієнка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 46893-13 від 10.11.2017 р.,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.11.2017 № 46893-13, винесене Головним управлінням державної фіскальної служби у Херсонській області, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2016 рік у розмірі 37713,1 грн.

23.06.2018 року у справі відкрито спрощене провадження.

19.07.2018 року судом задоволено клопотання відповідача про заміну відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що, оскільки до складу нежитлової будівлі літ Б-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить Позивачу, входять, у тому числі, цехи, склади, конденсатні, вентиляційні, кладові, то така будівля за своєю характеристикою та складовими ознаками відноситься до будівлі промисловості та відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є об'єктом оподаткування.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що листом Державної фіскальної служби України від 21 березня 2017 року № 3778/Є/99-99-13-02-03-14 надано роз'яснення стосовно застосування вищевказаного пункту, а саме: об'єкти нерухомості фізичних осіб, в тому числі тих, які здійснюють підприємницьку діяльність, не визначені підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як об'єкти нерухомості, що не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Тому позивачка повинна сплачувати податок за це майно.

Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини.

Позивачу на підставі договору купівлі - продажу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, яка складається з однієї основної будівлі (Літ. Б-3) загальною площею 5473,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно технічного паспорту на вказану будівлю поміж інших приміщень до її складу входять: цехи, склади, вентиляційні, кладові.

10 листопада 2017 року податковою службою згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення № 46893-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 ріку розмірі 37713,1 грн.

При вирішенні питання щодо правомірності визначення вищезазначеного податкового зобов'язання суд виходив з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3. статті 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом було встановлено, що рішенням Миколаївської міської ради «Про внесення змін та доповнень до рішення Миколаївської міської ради від 07.07.2011 № 7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва» № 48/9 від 18.06.2015 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Основною обставиною, яка підлягає встановленню в межах даних правовідносин, є визначення: чи відноситься нерухоме майно, що належить Позивачу, до об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Позивач, ототожнюючи будівлю, що належить їй на праві власності із будівлями промислових підприємств, посилається на вищевказаний підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України та підпункт «к» підпункту 2.4.2 вищевказаного рішення Миколаївської міської ради, яким визначено, що до об'єктів нерухомості, які не підлягають оподаткуванню, відносяться будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який, в свою чергу, включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Наведені положення дають суду підстави зробити висновок, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Відтак, сама лише наявність виробничих приміщень у складі будівлі літ. Б-3, які використовуються для цілей забезпечення діяльності Позивача, не дає підстав для віднесення такої будівлі до категорії «будівель промисловості», тому, відповідно, зазначений об'єкт нерухомості не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 15.05.2018 № 806/2461/17 (К/9901/27759/18) та № 806/2676/17 (К/9901/28719/18).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242- 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.11.2017 № 46893-13.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 липня 2008 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 8.3.11