Справа № 826/3628/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 липня 2018 року справа №826/3628/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доКабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач)
третя особаНаціональна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - третя особа)
про1) про визнання незаконним і недопрацьованим пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" щодо пільг з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення житлових приміщень інвалідами війни; 2) зобов'язання відповідача привести постанову Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" до вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" стосовно пільг по оплаті за спожиті з централізованого опалення житлових приміщень інвалідам війни; 3) стягнення з Кабінету Міністрів гроші в сумі 1871,90 грн. на відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, а саме: пунктом 3 постанови від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг", яка не відповідає вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо пільг з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення житлових приміщень інвалідами війни
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, оскільки вважає, що Кабінет Міністрів України у пункті 3 постанови від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" обмежив права і пільги інвалідів війни стосовно оплати за спожиті послуги з централізованого опалення житлових приміщень, установлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Цей пункт зазначеної постанови є незаконним, оскільки суперечить Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Позивач зазначає, що положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України порушують його права, оскільки йому, як інваліду війни ІІ групи, незважаючи на те, що згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він має 100% знижку на пільгову площу квартири 52,5 кв.м., за оскаржуваним пунктом постанови Кабінету Міністрів нараховується оплата за опалення на цю пільгову площу. У зв'язку з цим, незаконним рішенням Кабінету Міністрів України йому завдана шкода в сумі 1971,90 грн., яка нарахована за грудень 2016 року, січень 2017 року, грудень 2017 року та січень 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду України від 22 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року залучено до участі в адміністративній справі Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про оскарження постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" у виданні, в якому оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений, не пізніш як за сім днів до судового розгляду; розгляд справи відкладено на 07 лютого 2018 року.

Кабінет Міністрів України 06 грудня 2017 року подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовну заяву подано з пропущенням встановленого у частині другій статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову) строку звернення до суду без поважних причин. Аналогічне клопотання Кабінет Міністрів України подав до суду 23 січня 2018 року.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, установленого в частині другій статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову), суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 264 цього Кодексу (у редакції, чинній на час вирішення справи судом) визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Зважаючи на те, що норма частини третьої статті 264 цього Кодексу (у редакції, чинній на час вирішення справи судом) розширює право позивача оскаржувати нормативно-правовий акт протягом всього строку його чинності, суд застосовує цю норму і залишає клопотання відповідача про залишення позову без розгляду без задоволення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року повторно зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про оскарження постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" у виданні, в якому оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений не пізніш як за сім днів до судового розгляду; розгляд справи відкладено на 28 лютого 2018 року. Розгляд справи з 28 лютого 2018 року відкладено на 11 квітня 2018 року.

Кабінет Міністрів України у письмових запереченнях проти позову просить відмовити у його задоволенні повністю. Зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову, Уряд діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до чинного законодавства. Постанова Уряду видана з дотриманням критеріїв, визначених у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та у відповідності до статей 5 і 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у письмових поясненнях зазначає, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" відповідає положенням Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 26 лютого 2018 року подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу з урахуванням наданих нею письмових пояснень та без участі її представника.

Відповідач подав до суду клопотання про розгляду справи за його відсутності. Відповідач також надав суду доказ опублікування оголошення про оскарження постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг" у виданні "Офіційний вісник України" №100, 22 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 11 квітня 2018 року позивач позов підтримав; представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні; відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися; в судовому засіданні позивач та представник відповідача заявили клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Вінницяобленерго" про проведення перерахунку спожитих послуг з централізованого опалення квартири ОСОБА_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Така сама норма міститься у частині другій статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення справи судом).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 26 липня 2012 року, копія якого наявна в матеріалах справи, - інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, копія якого наявна в матеріалах справи. Разом з дружиною проживає у квартирі загальною площею 59,14 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, що розташована у багатоквартирному будинку з централізованим опаленням.

ОСОБА_1 внесений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та користується пільгами, що підтверджується довідкою Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області від 06 березня 2017 року №09-93/01-21.

Згідно з листом Комунального підприємства "Вінницяобленерго" від 25 квітня 2016 року №908/07, надісланим позивачу на його запит від 12 квітня 2016 року №Ч 07, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивачу як інваліду війни ІІ групи надається 100% знижка плати за користування послуг з централізованого опалення. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв.м опалюваної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м на сім'ю. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, установлено соціальну норму житла для централізованого опалення (теплопостачання) 221 кв.м опалюваної площі на одну особу і додатково 10,5 кв. м на сім'ю. Таким чином, пільгова площа, на яку позивачу нараховується знижка складає 52,5 (21+21+10,5) км. м. Понаднормова площа становить 6,64 кв. м (59,14 - 52,5), по якій нарахування відбувається без пільгової знижки. З урахуванням установленого постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 у редакції постанови від 28 жовтня 2015 року №842 соціального нормативу у разі використання теплової енергії для централізованого опалення абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0548 Гкал на 1 кв. м опалюваної площі на місяць в опалюваний період та коригуючого коефіцієнта для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби опалення будівлі на 5 і більше поверхів - 0,431, соціальний норматив користування послугами теплопостачання, щодо оплати яких держава надає пільги становить 1.0236 Гкал/кв.м. Таким чином, кількість теплової енергії для надання пільг з централізованого опалення (теплопостачання) не повинна перевищувати норматив витрат теплоти на опалення будинку - 0,0236 Гкал/кв.м. Отже, кількість спожитої теплової енергії у квартирі позивача для обрахування пільгової знижки становить 1,239 Гкал (52,5 кв.м х 0,0236 Гкал/кв. м). Споживання понад норму щодо пільгової площі квартири обраховується без врахування пільгової знижки за тарифом 779,40 грн за 1 Гкал.

Таким чином, суд установив, що при нарахуванні позивачеві оплати за послуги з централізованого опалення, визначається кількість теплової енергії, щодо якої застосовується 100 відсоткова знижка, виходячи із соціального нормативу використання теплової енергії для централізованого опалення абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, що установлений Кабінетом Міністрів України у пункті 3 постанови "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування".

Отже, позивач довів факт застосування до нього оскаржуваного пункту нормативно-правового акта та, відповідно, право його оскаржити до суду.

Вирішуючи позов по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Кабінет Міністрів України 06 серпня 2014 року видав постанову №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

У підпункті 1 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" (у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом до суду) установлено такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії: для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання): у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0548 Гкал на 1 кв. м. опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

У підпункті 1 пункту 3 Постанови Кабінеті Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" (у редакції, чинній на час вирішення справи судом) установлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком: для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання): у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0431 Гкал на 1 кв. м. опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

Згідно з частиною першою статті 1, частини другої статті 3, частини першої статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до частин першої та другої статті 49 Закону України Акти Кабінету Міністрів України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

У статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено порядок підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, який передбачає, зокрема, таке:

право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації (частина перша статті 50);

проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями (частина друга статті 50);

проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями (частина третя статті 50);

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем'єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.

Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

У статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" терміни вжито у таких значеннях: державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою: визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України; визначення пріоритетів державної соціальної політики щодо забезпечення потреб людини в матеріальних благах і послугах та фінансових ресурсів для їх реалізації; визначення та обґрунтування розмірів видатків Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, соціальних фондів на соціальний захист і забезпечення населення та утримання соціальної сфери.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

У частині першій статті 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" до державних соціальних нормативів належать, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.

Суд дослідив додані відповідачем до письмових заперечень копії матеріалів підготовки проекту оскаржуваної постанови, зокрема: пояснювальної записки до проекту; довідки про погодження проекту; висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи; витяг з протоколу від 01 серпня 2014 року №16 засідання Урядового комітету соціально-економічного розвитку та з питань міжнародного співробітництва, на якому схвалено проект постанови; витяг з протоколу від 06 серпня 2014 року №59 засідання Кабінету Міністрів України, на якому прийнято постанову Кабінету Міністрів України, та встановив, що виданню оскаржуваної постанови передувала процедура підготовки проекту постанови, яка відповідає вимогам статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України". Так, проект оскаржуваної постанови розроблено Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, погоджено без зауважень Міністерством соціальної політики, Держпідприємництвом, Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, із зауваженнями, які в подальшому враховані, погоджений Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Згідно з пунктами 1, 2 висновку Міністерства юстиції України від 26 серпня 2015 року за результатами правової експертизи проект оскаржуваної постанови відповідає Конституції України та актам законодавства, що мають вищу силу. Окрім того, Кабінет Міністрів України прийняв постанову у відповідності до вимог статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

Аналіз застосованих судом норм матеріального права свідчить, що Кабінет Міністрів України, видаючи постанову від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування", діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені у Законах України "Про Кабінет Міністрів України" та "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", з використанням повноваження на видання такого нормативно-правового акту з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано.

Оцінюючі доводи позивача про невідповідність пункту 3 оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. м опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Таким чином, цією нормою закону особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надана така пільга як 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб тільки в межах середніх норм споживання та яка нараховується на встановлену у законі площу житла.

Як зазначав суд раніше, у статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" вжито термін "соціальні норми і нормативи" - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.

Державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються Кабінетом Міністрів України з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло, що передбачено частиною першою статті 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Враховуючи наведене, установлення Кабінетом Міністрів України у підпункті 1 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги, та застосування таких соціальних нормативів при нарахуванні оплати для централізованого опалення (теплопостачання) абонентам, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, не суперечить положенню пункту 5 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким інвалідам війни передбачена така пільга як 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб тільки в межах середніх норм споживання та яка нараховується на встановлену у законі площу житла.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено законність оскаржуваного пункту 3 постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (23700, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов