Справа № 804/8862/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року справа № 804/8862/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі Сітайло О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування наказу на проведення інспекційного відвідування № 317-І від 12.10.2017 р., скасування постанов про застосування штрафу № 173/4.3-8/883, № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., -

в с т а н о в и в:

29 грудня 2017 року Микільська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.02.2018 р. (а.с. 63-69), просить визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо видачі наказу № 317-І від 12.10.2017 р. на проведення інспекційного відвідування, винесення постанов про застосування штрафу № 173/4.3-8/883, № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., а також скасувати наказ № 317-І від 12.10.2017 р. та постанови № 173/4.3-8/883, № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями відповідача про накладення штрафу та наказом про проведення інспекційного відвідування позивача, оскільки вони не грунтуються на нормах діючого законодавства. Чинне законодавство не має визначення термінів «інспекційне відвідування» та «невиїзне інспектування», а тому проведення таких заходів державного контролю, а також винесені на підставі цих заходів постанови про накладенні штрафів, на думку позивача, є протиправними. Позивач також вказує на порушення відповідачем порядку проведення перевірки, а саме, її проведення без зазначення підстав, без згоди Держпраці, не на території позивача, без участі представника позивача та без ознайомлення позивача з результатами перевірки. Також, позивач оскаржує по суті висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки № 173/4.3-8, зазначаючи про те, що працівник ОСОБА_3 була допущена до роботи на підставі належно оформленого трудового договору, а оплата праці за виконану місячну норму праці була здійснена у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 353 від 24.05.2017 р. «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Крім того, позивач вказує на порушення порядку розгляду справи про накладення штрафу, зокрема, її розгляд без участі представника позивача та без належного повідомлення його про час та місце розгляду справи. Посилаючись на зазначені обставини у їх сукупності, просить визнати протиправними дії відповідача щодо видачі наказу № 317-І від 12.10.2017 р. на проведення інспекційного відвідування, винесення постанов № 173/4.3-8/883 та № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., а також скасувати зазначений наказ відповідача та постанови про накладення штрафу (т.1 а.с. 4-10, 63-69).

Ухвалою суду від 26.02.2018 р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, за даним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без проведення підготовчого судового засідання (а.с. 2-3).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 295 від 26.04.2017 р. визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Посадовими особами відповідача відповідно до наказу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області № 317-І від 12.10.2017 р., направлення №164/4.3-н від 19.10.2017 р. у період з 20.10.2017 по 23.10.2017 року було проведено інспекційне відвідування із здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у Микільській сільській раді з питань повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, припинення трудових відносин з найманими працівниками, за результатами якого складено акт № 173/4.3-8 від 23.10.2017 р. Вказана перевірка проводилась за зверненням гр. ОСОБА_3 щодо порушення стосовно неї законодавства про працю. Під час перевірки виявлено, що ОСОБА_3 була допущена до роботи без конкурсного відбору та без належно оформленого трудового договору, трудова книжка на працівника ОСОБА_3 не велась. Також встановлено, що при нарахуванні ОСОБА_3 заробітної плати з травня по серпень 2017 року не здійснювалася доплата до мінімальної заробітної плати за виконану місячну норму праці, а також не здійснено нарахування та не сплачено індексацію заробітної плати, право на яку виникло у ОСОБА_3 з червня 2017 року. На підставі висновків акту № 173/4.3-8 від 23.10.2017 р. про виявлені за результатом інспекційного відвідування порушень законодавства про працю, постановою № 173/4.3-8/883 від 20.11.2017 р. у відповідності до пп. 54 п. 4 Положення «Про державну службу України з питань праці», абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 32 000 грн., а також постановою № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р. у відповідності до пп. 54 п. 4 Положення «Про державну службу України з питань праці», та на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 3200 гривень. Посилаючись на викладене, відповідач вважає оскаржувані рішення та дії Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області такими, що відповідають нормам діючого законодавства, у звязку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 89-97).

В судовому засіданні 19 квітня 2018 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 просив суд про задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені нею у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, судом встановлено наступне.

Керівником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області видано наказ № 387-І від 12.10.2017 р. «Про призначення інспекційного відвідування», предметом якого зазначено додержання законодавства про працю у Микільській сільській раді. З наказу вбачається, що інспекційне відвідування призначено на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 р., на підставі звернення гр. ОСОБА_3 щодо порушення стосовно неї законодавства про працю, вх. № М-1385 від 02.10.2017 р. (а.с. 102).

В період з 20.10.2017 по 23.10.2017 на підставі наказу 387-І від 12.10.2017 р., направлення на проведення перевірки № 164/4.3-н від 19.10.2017 р., посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку у Микільській сільській раді з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки № 173/4.3-8 (а.с. 13-39).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення Микільською сільською радою законодавства про працю, а саме:

- ч. 1,3 ст. 24, ст. 48 КЗпП України в частині обовязковості укладання трудового договору та ведення трудових книжок працівників;

- ч. 1,2,4 ст. 95 КЗпП України, ч. 1,2 ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» в частині встановленого законом мінімального розміру заробітної плати;

- ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в частині не проведення індексації заробітної плати;

- ч. 1 ст. 117 КЗпП України щодо ненарахування та несплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- ч. 1 ст. 116 щодо строків проведення остаточних розрахунків з працівниками.

На підставі вищезазначеного акту перевірки на адресу Микільського сільського голови посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області внесено припис № 173/4.3-8-147 від 23.10.2017 р., яким позивача зобовязано забезпечити виконання та не допускати в подальшій роботі порушення вимог законодавства про працю, зокрема, ч.ч. 1, 3 ст. 24, ч.2 ст. 48, ч. 1 ст. 38, ч. 1,2,4 ст. 95, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 3-1, ч.1 ст. 24, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», яким зобовязано у строк до 23 листопада 2017 року письмово поінформувати про виконання вимог припису (а.с. 40).

На підставі виявлених під час перевірки порушень, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанови про накладення на Микільську сільську раду штрафу: № 173/4.3-8/883 від 20.11.2017 р., якою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення «Про державну службу України з питань праці» та на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 32 000 грн.; № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., якою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення «Про державну службу України з питань праці» та на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 3 200 гривень (а.с. 43-48).

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р., Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Центральний орган Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

При цьому, суд зазначає, що підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності у вигляді штрафу за порушення вимог трудового законодавства є стаття 265 КЗпП України (в редакції від 06.12.2016 р.).

Зазначена норма передбачає застосування до субєктів господарювання юридичних осіб фінансової відповідальності, яка не належить до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 4 статті 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, враховуючи, що статтею 265 КЗпП України (в редакції від 06.12.2016 р.) запроваджено новий вид відповідальності - фінансову відповідальність юридичної особи, порядку накладення штрафів за якою до запровадження цього виду відповідальності не існувало, суд дійшов висновку про те, що «порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України» в розумінні даної статті слід вважати Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 р., який набрав чинності 16.05.2017 року (далі Порядок).

Вказаним Порядком внесені відповідні зміни і до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 р., які також набрали чинності з 16.05.2017 року, що свідчить про взаємоповязаність вказаних актів та кола питань, які вони регулюють.

Так, відповідно до Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці (пункт 2 Порядку).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт, і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником (пункти 19-20 Порядку).

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку).

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 р. (зі змінами від 26.04.2017 р.) передбачено, що штрафи накладаються посадовими особами Держпраці на підставі акту про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю.

Таким чином, юридичною підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за статтею 265 КЗпП України є акт посадової особи органу Держпраці, складений за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, в якому викладені порушення трудового законодавства, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП України.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення інспекційного відвідування, з посиланням на те, що Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 р. не має визначення термінів «інспекційне відвідування» та «невиїзне інспектування», а також згоди Держпраці на її проведення, суд не приймає їх до уваги, оскільки сфера дії цього Закону поширюється на загальні відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з цим, спеціальними нормативними актами у спірних правовідносинах є Кодекс законів про працю України та Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 р., відповідно до яких державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів (п. 2 Постанови № 295).

При цьому, пунктом 5 Постанови № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до наказу відповідача № 387-І від 12.10.2017 р. «Про призначення інспекційного відвідування», підставою для проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю у Микільській сільській раді стало звернення гр. ОСОБА_3 щодо порушення стосовно неї законодавства про працю, вх. № М-1385 від 02.10.2017 р. (а.с. 100).

Крім того, суд враховує, що посадових осіб Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, яких на підставі наказу 387-І від 12.10.2017 р. та направлення на проведення перевірки № 164/4.3-н від 19.10.2017 р. відповідачем було уповноважено провести інспекційне відвідування позивача, було допущено до перевірки Микільської сільської ради з наданням необхідних для перевірки документів на запит відповідача від 20.10.2017 р. № 164/4.3-17 (а.с. 104), що свідчить про те, що оскаржуваний у справі наказ № 317-І від 12.10.2017 р. був виконаний та вичерпав свою дію.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо видачі наказу № 317-І від 12.10.2017 р., та його скасування.

Твердження позивача про порушення посадовими особами порядку проведення перевірки, а саме, проведення перевірки без участі позивача (або його представника) та без його ознайомлення, суд до уваги не приймає, оскільки з акту перевірки № 173/4.3-8 від 23.10.2017 р. встановлено, що він містить підпис голови Микільської сільської ради ОСОБА_4 в графі, де зазначені посадові особи, що беруть участь при проведенні перевірки, а також підпис останнього в графі, що засвідчує отримання копії примірника акту перевірки (а.с. 13, 115).

З приводу дотримання відповідачем порядку розгляду справи про накладення штрафу, в частині повідомлення позивача про розгляд справи та її розгляду за відсутності його представника, суд зазначає наступне.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» врегульований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 р.

Згідно цього Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку).

Справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (пункт 7 Порядку).

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на адресу голови Микільської сільської ради направлено повідомлення № 8412-19/04 від 31.10.2017 р. про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення 14.11.2017 року (а.с. 41).

У відповідь на вказане повідомлення, Микільський сільський голова направив на адресу відповідача клопотання про продовження розгляду справи, призначеної на 14.11.2017 р., та її відкладення на іншу дату, у звязку з необхідністю надання правової допомоги для оформлення письмового пояснення по справі (а.с. 152).

Крім того, судом встановлено, що 14.11.2017 року відповідачем складено повідомлення про перенесення розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на 20.11.2017 р., яке в той же день було направлено позивачу засобами електронного звязку (а.с. 153-152).

Отже, матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем вимог пункту 6 Порядку № 509 від 17.07.2013 р. в частині попередження субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу, у звязку з чим, справу розглянуто без участі представника позивача у відповідності до вимог пункту 7 цього Порядку.

Щодо суті виявлених під час проведення інспекційного відвідування порушень законодавства про працю, що стало підставою для винесення оскаржуваних у справі постанов про застосування штрафу № 173/4.3-8/883 та № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в ході інспектування встановлено, що ОСОБА_3, згідно поданої заяви від 09.06.2015 р. «Про прийняття на вакантну посаду спеціаліста II категорії Микільської сільської ради за цивільно-правовим договором (контрактом)», була допущена до роботи без конкурсного відбору та без належно оформленого трудового договору.

Зазначені висновки відповідач мотивував тим, що письмового наказу або розпорядження про прийняття ОСОБА_3 на посаду спеціаліста II категорії не приймалося, а надані позивачем до адміністративного позову ксерокопії розпорядження сільського голови про прийняття на роботу ОСОБА_3 від 09.06.2015 р. та контракт від 09.06.2015 р. (а.с. 50, 52) до перевірки не надавались, про що зазначено на стор. 21 акту перевірки №173/4.3-8 від 23.10.2017 р. (а.с. 32).

При цьому, суд враховує, що один примірник акту перевірки №173/4.3-8 від 23.10.2017 р. був отриманий Микільським сільським головою ОСОБА_4 без зауважень та заперечень до нього, в тому числі в частині відсутності під час перевірки зазначених вище документів (а.с. 13, 115).

При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує норми трудового законодавства, що регулюють питання прийняття на роботу, та Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Так, згідно статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 статті 21 КЗпП України, контракт - особлива форма трудового договору, в якому термін його дії, права, обовязки й відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору (в тому числі дострокового) можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Порядок укладення контрактів визначено Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.94 р.

Вищезазначене свідчить про порушення Микільською сільською радою, в особі сільського голови, наведених вище нормативно-правових актів в частині відсутності на момент проведення перевірки доказів належного оформлення трудових правовідносин з гр.ОСОБА_3

Крім того, суд зазначає, що згідно статті 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на посаду в органах місцевого самоврядування можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою та регіональними мовами в обсягах, достатніх для виконання службових обов'язків відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про засади державної мовної політики». Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка визначає, що призначення на посади працівників органів місцевого самоврядування здійснює сільський голова на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

На час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом). Отже, чинним законодавством не передбачено можливості прийняття на вакантну посаду виконуючим обовязки.

З наданої позивачем до позовної заяви копії контракту від 09.06.2015 р. вбачається, що ОСОБА_3 була прийнята на посаду виконуючого обовязки спеціаліста II категорії Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Отже, прийняття на посаду ОСОБА_3 в органи місцевого самоврядування відбулось на вакантну посаду виконуючого обовязки, що не передбачено діючим законодавством, без проведення конкурсу та без укладення трудового договору.

Крім того, під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача було встановлено, що трудова книжка на працівника ОСОБА_3 не велась, що є порушенням вимог статті 48 КЗпП України, яка визначає, що на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів, ведуться трудові книжки. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Зазначені обставини не оспорюються позивачем у справі.

Зокрема, до матеріалів перевірки долучені пояснення Микільського сільського голови ОСОБА_4 від 20.10.2017 р., надані з цих обставин держінспектору ОСОБА_5 (який проводив перевірку), в яких ОСОБА_4 зазначив про те, що ОСОБА_3 трудову книжку до сільської ради не надавала (а.с. 116).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, згідно її заяви від 18.09.2017 р., була звільнена із займаної посади згідно розпорядження сільського голови № 158 від 18.09.2017 р. з підстав, визначених ст. 38 КЗпП України (звільнення за власним бажанням працівника) (а.с. 118).

З довідки Микільської сільської ради № 786 від 20.10.2017 вбачається, що розрахункові кошти у сумі 800,68 грн. ОСОБА_3 отримала згідно платіжного доручення № 560 від 22.09.2017 р., а не в день звільнення 19.09.2017 року (а.с. 117).

Частиною 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Також, згідно відомостей нарахування заробітної плати за січень - вересень 2017 року судом встановлено, що з травня по серпень 2017 року ОСОБА_3 за виконану місячну норму праці було нараховано - 2 584,50 гривень заробітної плати без здійснення доплати до мінімальної заробітної плати - 3200 гривень.

Суд зазначає, що частиною 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно статті 3-1 Закону України «Про оплату праці», розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоровя, за роботу в нічний та надурочний час, розїзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Якщо розмір заробітної плати у звязку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати.

Вищевикладені норми чинного трудового законодавства України та обставини, встановлені під час інспекційного відвідування позивача, підтверджені під час судового розгляду справи, свідчать про порушення позивачем вищезазначених вимог закону при здійсненні розрахунків з ОСОБА_3 за виконану роботу та розрахунку, здійсненого при її звільненні із займаної посади.

Крім того, інспектуванням було виявлено порушення ч. 6 ст.95 КЗпП України в частині проведення індексації заробітної плати, оскільки, згідно штатних розписів Микільської сільської ради та відомостей нарахування заробітної плати за січень - вересень 2017 року, заробітна плата ОСОБА_3 з січня по вересень 2017 року не підвищувалася, при тому, що право ОСОБА_3 на індексацію виникло з червня 2017 року, яка їй фактично не нараховувалася та не виплачувалася.

Вищевикладені обставини у їх сукупності свідчать про правомірність висновків відповідача, викладених в акті № 173/4.3-8 від 23.10.2017 р., та, як наслідок, про відсутність підстав для скасування оскаржуваних у справі постанов про застосування штрафу № 173/4.3-8/883 та № 173/4.3-8/882 від 20.11.2017 р., винесених на підставі цих висновків.

При цьому, посилання позивача на наявність постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 р. у справі № 192/1833/17, якою справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за порушення вимог ч. 1 статті 41 КУпАП, що були виявлені під час інспекційного відвідування (проведеного на підставі заяви гр. ОСОБА_3О.) закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не спростовують вищевказаних висновків суду, оскільки з мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що підставою для такого висновку суду стала не відсутність факту порушення норм трудового законодавства у Микільській сільській раді, а неповнота при складенні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_4, а також невстановлення під час перевірки, що саме ОСОБА_4 є особою, відповідальною за прийняття на роботу у Микільській сільській раді, нарахування та виплату заробітної плати працівникам, тощо (а.с. 79-80).

Відповідно до ч. 6 статті 78 КАС України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обовязкова для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В даному випадку, питання наявності порушень трудового законодавства судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення не досліджувалось, а отже, вказане судове рішення не має преюдиційного значення у адміністративній справі, що розглядається.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6