Справа № 817/682/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/682/18
ПОСТАНОВА
іменем України

"17" липня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Мацького Є.М.
Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "10" квітня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , -

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення - 13 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

02 березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2017 по 14.02.2018 у розмірі 13 126,30 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України не вчасно виплатила позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, чим допустила протиправну бездіяльність, а тому позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі скаржник посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.12.2014.
Наказом начальника 107 центру дорожнього забезпечення від 16.11.2017 № 16-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пп."а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26, з урахуванням пп."ї" п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 № 290 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини за усіх видів забезпечення. Також вказаним наказом, серед іншого, було передбачено виплатити позивачу грошове забезпечення за грудень 2017 року в повному обсязі та грошову компенсацію за 28 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік (арк.с.14).
Виплата позивачу грошового забезпечення підтверджується роздавальною відомістю та відомістю про зарахування коштів на карткові рахунки працівників (арк.с. 29, 30).
19.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату компенсації за недоотримане речове майно (арк.с.11).
Відповідно до довідки № 39 від 19.12.2017 вартість речового майна, що належить до видачі солдату ОСОБА_1 складає 9 010,34 грн. (арк.с.12).
Із наявних в матеріалах справи роздавальної відомості за компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна за лютий 2018 року та довідки про розмір виплат старшому солдату ОСОБА_1 , звільненому 21.12.2017, у лютому 2018 році, слідує, що позивачу виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 9010,34 грн., згідно з роздавальною відомістю № 27 від 14.02.2018 (арк.с.28, 35).
Вказані кошти отримані ОСОБА_1 15.02.2018, що підтверджується випискою за контрактом за період з 01.02.2018 по 23.02.2018 (арк.с.40).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати компенсації за неотримане речове майно протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому також просив стягнути середній заробіток за час затримки здійснення даного розрахунку при звільненні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно військова частина НОМЕР_1 не допустила бездіяльності, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду га наступне.
У відповідності до пп."а" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.
Підпунктом "ї" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, зокрема, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Згідно з ч.9 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п.34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, контракт припиняється (розривається), зокрема, у день закінчення строку контракту.
Пунктом 210 вказаного Положення визначено, що звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставі указу Президента України та після видання наказу Міністра оборони України командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині. Під час дії особливого періоду звільнення військовослужбовців строкової військової служби здійснюється за підставами, визначеними частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до п.215 даного Положення грошове, продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, які звільняються зі строкової військової служби, здійснюється відповідно до законодавства.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі Закон № 2011-XII).
Статтею 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1).
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Із матеріалів справи слідує, що відповідно до довідки за підписом Командира військової частини НОМЕР_1 розмір грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 за останні два календарних місяці служби, що передували звільненню (жовтень листопад 2017 року) складає: оклад за звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років 10%, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%, премія 630%, щомісячна додаткова грошова винагорода 60% (арк.с.13).
Згідно з роздавальною відомістю від 22.12.2017 позивачу виплачено за грудень 2017 року всі вищевказані складові грошового забезпечення та компенсацію за невикористану відпустку (арк.с.29).
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначає Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі Порядок № 178).
Відповідно до п.2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з п.3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з п.7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордон-служби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Судом встановлено, що позивач написав рапорт про виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно 19.12.2017.
В цей же день, наказом Командира військової частини від 19.12.2017 № 331 прийнято рішення виплатити солдату ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 9 010,34 грн. (арк.с.31-32).
У зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань у грудні 2017 році для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно та закінченням бюджетного року, відповідачем було внесено зміни до кошторису на 2018 рік (арк.с.33-34).
Після надходження коштів на рахунки відповідача, у лютому 2018 року ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за неотримане речове майно в сумі 9 010,34 грн., що позивачем не заперечується (арк.с.35, 36).
Колегія суддів вважає, що відповідач не міг наперед знати чи після закінчення контракту позивач буде звільнятися чи буде продовжувати контракт, а тому кошти у кошторисі на 2017 рік на виплату позивачу зазначеної грошової компенсації закладені не були, що позбавило можливості відповідача виплатити компенсацію у день звільнення позивача. Разом із тим відповідачем були прийняті всі міри для найшвидшої виплати позивачу зазначеної компенсації.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно військова частина НОМЕР_1 діяла в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.
Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2017 по 14.02.2018 у розмірі 13 126,30 грн., колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а її виплата здійснюється особі, звільненій з військової служби. Тобто підставою для нарахування такої компенсації є якраз факт припинення військової служби. Відповідно до цього, дані конкретні правовідносини між сторонами не є трудовими, а відтак і покликання апелянта на ст.116-117 КЗпП України, в даному конкретному випадку, є безпідставним.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "10" квітня 2018 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "17" липня 2018 р.