Справа № 826/6903/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2018 року № 826/6903/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві (далі - ТМО «Психіатрія) звернулося до суду з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Подільське ВДВС ГТУЮ у м. Києві) та просить суд:

- визнати дії державного виконавця Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві Полінського Б.А. при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33 538,23 грн. від 17 травня 2017 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,28 грн. від 17 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 49014991 протиправними;

- скасувати постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33 538,23 грн. від 17 травня 2017 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,28 грн. від 17 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 49014991;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва видано виконавчий лист від 30 липня 2015 року № 826/6114/15 про стягнення з Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві на користь Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва заборгованість у сумі 335 382,31 грн.

13 жовтня 2015 року державним виконавцем Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 49014991, як вважає позивач протиправно, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, оскільки не враховано, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Враховуючи те, що рахунки у позивача відкриті у Головному управлінні державної казначейської служби у м. Києві, а стягувач подав виконавчий лист до органу Державної виконавчої служби, на думку позивача, державний виконавець мав повернути виконавчий лист стягувачу для подання його до належного органу виконання, проте не зробив цього.

На прохання позивача провести перевірку правильності виконавчого провадження належних заходів для усунення допущених порушень здійснено не було, та через півтора року - 17 травня 2017 року винесено незаконні постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 33 538,23 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Позивач окрім іншого зазначає також, що 30 листопада 2015 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 826/6114/15 частково задоволено заяву ТМО «Психіатрія» та відстрочено виконання постанови від 27 квітня 2015 року до 01 березня 2016 року, копію ухвали направлено також до Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві.

16 грудня 2016 року позивачем погашено заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва у сумі 335 382,31 грн., про що повідомлено також відповідача. У цьому зв'язку позивач стверджує, що хоча постанова суду і була виконана поза строками, встановленими на самостійне виконання, проте в силу положень закону такі обставини не можуть бути підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не було вчинено дій, пов'язаних із примусовим виконанням постанови суду.

Відповідачем - Подільським ВДВС ГТУЮ у м. Києві упродовж розгляду справи не надано до суду заперечень, заяв або клопотань.

Ухвалою суду від 30 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено її до розгляду.

Ухвалою від 17 жовтня 2017 року суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження, за наявними у справі документами.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Окружним адміністративним судом міста Києва 28 липня 2015 року видано виконавчий лист №826/10371/15 про стягнення з Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» на користь УПФУ у Подільському районі боргу у розмірі 335 382,31 грн.

13 жовтня 2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Рудьковською О.С. відкрито виконавче провадження №49014991, надано строк для самостійного виконання судового рішення до 26 жовтня 2015 року, копію постанови надіслано позивачу листом від 13 жовтня 2015 року №1205/4.

Відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та відкриття виконавчого провадження) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Виходячи з наданих до матеріалів справи доказів, рахунки Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві відкриті лише у Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

За таких обставин, оскільки стягувач подав виконавчий лист для виконання до Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві, державний виконавець на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) мав винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, як було вчинено, наприклад, у іншому виконавчому провадженні № 33916221 постановою державного виконавця того ж Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві від 17 січня 2015 року про стягнення за наказом Господарського суду м. Києва від 22 травня 2012 року № 5011-26/1993-2012 з Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 на користь АЕК «Київенерго» боргу з посиланням на положення пункти 3, 6, 24 Порядку № 845.

Відкривши виконавче провадження у даному випадку державний виконавець не дотримався вимог статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), а також положень пунктів 3, 6, 24 Порядку № 845.

Крім того, відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі №826/10371/15 відстрочено позивачу строк виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у справі № 826/10371/15 до 01 березня 2016 року.

У межах визначеного судом строку, листом від 18 грудня 2015 року № 12063/102 Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва повідомлено відповідача про повне самостійне виконання судового рішення боржником - ТМО «Психіатрія» у м. Києві у сумі 335 382,31 грн., у зв'язку з чим заборгованість перед управлінням була повністю погашена, через що висловлено прохання повернути виконавчий лист № 826/10371/15.

Проте, 17 травня 2017 року державним виконавцем Подільського ВДВС ГТУЮ у м. Києві Полінським Б.А. винесено постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 33 538,23 грн., та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 300,28 грн., отримавши які позивач звернувся до відповідача із заявами № 061/203/1-01/1349 та № 061/203/1-01/1348 від 25 травня 2017 року та про проведення перевірки правильності виконавчого провадження та дотримання вимог чинного законодавства під час відкриття виконавчого провадження та подальшого винесення оскаржуваних постанов.

На зазначені заяви відповідачем надано відповіді від 23 червня 2017 року № 35805 та № 35806, відповідно до змісту яких порушень чинного законодавства допущено не було, оскільки виконавчий збір стягується у будь-якому випадку, якщо виконавчий документ було подано для виконання до виконавчої служби.

У цьому зв'язку суд зазначає, що твердження відповідача в зазначеній частині є помилковими, оскільки положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статі 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виходячи з положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Як вже зазначав суд раніше, позивачу за судовим рішенням було відстрочено строк виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у справі № 826/10371/15 до 01 березня 2016 року, у межах якого він здійснив повне погашення заборгованості, що підтвердив письмово і стягувач - Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва, направивши до відповідача відповідне повідомлення.

Отже, виходячи з дійсних обставин справи та положень чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником у встановлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які у даному випадку не вчинялися.

Таким чином, не можна вважати, що хоча позивач здійснив погашення заборгованості поза встановленого державним виконавцем строку на самостійне виконання, але у межах строку, розстроченого судом, то сам по собі сплив такого строку не є достатньою підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не вчинялося дій, пов'язаних з примусовим виконанням постанови Окружного адміністративного суду м. Києва.

Положеннями частини третьої статті 27 зазначеного Закону передбачено,що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій у такому разі з боржника не стягуються.

Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем у справі, не надано суду будь-яких документів, які б доводили протилежне.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у томі числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Із системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та наявності підстав для визнання дій державного виконавця протиправними із скасуванням постанов про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33 538,23 грн. від 17 травня 2017 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,28 грн. від 17 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 49014991.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 6 400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1006 від 24 травня 2017 року, у зв'язку із задоволенням позовних вимог сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню у зазначеному розмірі.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Б.А. при винесенні постанов про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33 538,23 грн. від 17 травня 2017 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,28 грн. від 17 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 49014991 протиправними.

Скасувати постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33 538,23 грн. від 17 травня 2017 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,28 грн. від 17 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 49014991.

Стягнути на користь Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 103-а, РНОКПП 01994072) за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, пр.-т Г. Гонгадзе, 5-б, ) судові витрати у розмірі 6 400,00 грн. (шість тисяч чотириста грн. 00 коп.).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда