Справа № 826/9192/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9192/18 Головуючий у 1-й інстанції - Смолій І.В.
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2018 року

у справі №826/9192/18

за позовом ОСОБА_2

до Кабінету Міністрів України

про визнання недійсним окремих положень постанови №409 від 06.08.2014, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України в якому просив визнати недійсними окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» від 06.08.2014 №409 та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі п. 2 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, позивач вказує на те, судом було порушено його право звернення до суду .

Відгук (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті виходив з того, що даний спір виник між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав та є таке, що набрали законної сили, рішення або постанова суду. Та послався, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа № 826/1248/15 щодо визнання незаконними та скасування в частині постанову Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Так дійсно, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2015 в адміністративній справі № 826/1248/15, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2017, у задоволенні позовних відмовлено.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та зазначає наступне.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі є ОСОБА_2, а предметом скасування підпунктів 2,3,4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014, тоді як у справі № 826/1248/15, на яку послався суд першої інстанції відмовляючи у відкритті позивачем є ОСОБА_3, який оскаржував окремі положення постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014.

Отже, даний спір по своїй суті виник між іншими особами, а саме між ОСОБА_2 та Кабінетом Міністрів України. Крім того позивачем було оскаржено положення постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 з інших підстав.

Так, згідно з частиною 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відносно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави" (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання недійсним окремих положень постанови №409 від 06.08.2014, зобов'язати вчинити дії.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом .

За змістом ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2018 року скасувати і направити справу №826/9192/18 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: В.П. Мельничук

І. О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 24 липня 2018 року.