Справа № 804/5120/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 р. Справа № 804/5120/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
при секретаріКурілові Ю.Ю.
за участю: представника позивача Карпенко Ю.С.
представника відповідачаЗіньковського А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковського Анатолія Сергійовича про визнання протиправним та скасування припису, -
11 серпня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України»до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковського Анатолія Сергійовича,в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.08.2017 року просять визнати протиправним та скасувати припис від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельною ділянкою, відповідачем було складено акт від 12.06.2017 року № 6-ДК/45/АП/09/01/-17 в якому було зазначено про встановлені в ході перевірки порушення земельного законодавства, а саме:відсутність у підприємства проектів землеустрою, що забезпечують еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; погіршення якості грунту (середній вміст органічної речовини (гумусу) в орному шарі грунту зменшився у Краснопільському та Долинському відділенні); підприємством порушено порядок укладання договорів про спільну діяльність, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 296. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було складено припис від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17 яким приписано вжити заходи для усунення виявлених правопорушень протягом 30 днів. Оскаржуваний припис позивач вважає таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач дійшов помилкових висновків під час проведеної перевірки, а перевірку проведено не на підставі та у межах норм, передбачених чинним законодавством України.
Відповідач - державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головний спеціаліст відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковський Анатолій Сергійович,позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що контролюючий орган діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України, у зв'язку з чим вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.
Відповідач у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
22 травня 2017 року за вих.№6-ДК-ДК/0013/КН/05/01/-1 на адресу позивача було направлено клопотання про надання документів, матеріалів та іншої інформації, необхідних для здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.
Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» листом від 01.06.2015 року №258 надано документи на пояснення на адресу відповідача.
Відповідач повторно звернувся до Позивача з клопотанням про надання документів, матеріалів та іншої інформації, необхідних для здійснення державного контролю за використанням та охороною земель від 01.06.2017 року №6-ДК-ДК/0029/КН/05/01-17, на яке листом від 16.06.2017 року №287 було надано додаткові документи та пояснення.
За результатами проведеної перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковським Анатолієм Сергійовичем складено акт від 12.06.2017 року №6-ДК/45/АП/09/01/-17, у якому встановлені наступні обставини.
Згідно з наявною інформацією на теперішній час найменування агрофірми «Наукова» змінено на Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».
Відповідно до наявної інформації Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» використовує на теперішній час земельні ділянки загальною площею 14 455,2305 га.
Проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» не замовлялись. Таким чином, позивач використовує землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за відсутності проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, відповідальність за що передбачена пунктом «і» статті 211 Земельного кодексу України.
Крім того, в ході перевірки було встановлено, що Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» було укладено Договір від 12.03.2012 року №186/03/12 «Про надання сільськогосподарських послуг» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар» до 28.08.2012 року, до якого були укладені додаткові угоди від 14.03.2012 року №1, від 28.08.2012 року №2, від 25.10.2012 року №3.
Фактично, на думку контролюючого органу, укладені договори «Про надання сільськогосподарських послуг» є договором про спільну діяльність, що підтверджується інформацією, наданою Державною фіскальною службою про розміри сплаченого Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» земельного податку у період з 2013 року по 25.05.2017 року.
Таким чином, перевіряючий дійшов висновку про порушенням Позивачем вимог Порядку укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №296.
Також, у ході проведеної перевірки було встановлено часткове погіршення якості ґрунту у зв'язку зі зменшенням органічної речовини (гумусу) в орному шарі ґрунту, а саме у Краснопільському та Долинському відділенні.
Поряд із цим, встановлено факти передачі об'єктів нерухомого майна в оренду іншим суб'єктам господарювання, що підтверджують договори оренди індивідуально визначеного майна, що перебуває у державній власності.
12 липня 2017 року відповідачем було винесено припис про усунення виявлених правопорушень у 30-денний строк та про повідомлення про виконання припису до 14.08.2017 року, який 13.07.2017 року було вручено Позивачу.
14 липня 2017 року на адресу заступника начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Тягла С.П. позивачем були надані пояснення по суті виявлених порушень.
Не погоджуючись із вказаним приписом, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Згідно положень статті 15-2 Земельного кодексу України від 25.01.2001 року №2768-ІІІ (далі - ЗК України) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Аналогічні повноваження закріплені у статтях 5, 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року №963-VI (далі - Закон України №963-VI) та у статті 19 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962-15 (далі - Закон України №962-15).
Абзацом 13 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
Згідно зі статтею 2Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»,основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України;забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.
Положеннями статей 4 та 5 Закону№963-VIпередбачено, що об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України, його здійснює центральний орган виконавчої влад, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.
Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлені повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель та передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
Реалізація вищевказаних прав та обов'язків законодавчо закріплено за Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр), що в свою чергу підтверджується наступним.
Відповідно до підпункту 25-1 пункту Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення №15), Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль)за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.
З наведеного аналізу норм законодавства судом зроблено висновок, що забезпечення та реалізація державного контролю, зокрема шляхом проведення перевірок, є прямим законодавчо встановленим обов'язком Держгеокадастру. Алгоритм дій інспектора, якими здійснюється перевірка і форми процесуальних документів, які обов'язково мають бути складені в рамках перевірки, також встановлені і офіційно затвердженні, зокрема, наказами Держгеокадастру.
Відповідно до пункту 7 Положення №15, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з пунктом 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого Наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року №308, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю.
Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є уповноваженим органом, що здійснює перевірку дотримання вимог земельного законодавства.
В ході розгляду справи позивачем не було надано належних та об'єктивних доказів, які б свідчили про те, що позивачем було порушено процедуру проведення перевірки.
Як було встановлено в ході розгляду справи, позивач допустив посадову особу контролюючого органу до перевірки, на письмові клопотання інспектора від 22.05.2017 року та 01.06.2017 року ним надавались пояснення та копії первинних документів за вих. № 258 від 01.06.2017 року та вих. № 287 від 16.06.2017 року. Примірник акта перевірки від 12.06.2017 року № 6-ДК/45/АП/09/01/-17 був підписаний представником підприємства без будь - яких зауважень, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про порушення з боку відповідача порядку проведення перевірки.
Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного припису суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877 - V (далі - Закон України № 877 - V) передбачено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;
Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ст. 8 Закону України № 877 - V).
Статтею 1 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року № 962 - IV (далі - Закон України № 962 - IV) встановлено, що охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
Документацією із землеустрою в галузі охорони земель є схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць та робочі проекти землеустрою. Склад документації із землеустрою в галузі охорони земель та порядок її погодження і затвердження встановлюються Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій". Власники землі та землекористувачі забезпечують виконання заходів з охорони земель та обмежень у використанні земель, передбачених документацією із землеустрою в галузі охорони земель (ст. 25 Закону України «Про охорону земель»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858 - IV (далі - Закон України № 858 - IV), землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
Проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
Частиною 1 статті 52 Закону України № 858 - IV передбачено, що проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, розробляються за заявою землевласників або землекористувачів з метою організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь у межах землеволодінь та землекористувань для ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, раціонального використання та охорони земель, створення сприятливого екологічного середовища і покращання природних ландшафтів.
Порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2011 року № 1134.
Судом з'ясовано, що в ході перевірки позивача контролюючим органом було встановлено відсутність у підприємства проектів землеустрою, що забезпечують еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.
Не заперечувався цей факт позивачем і в ході розгляду справи.
Таким чином, позивач здійснює користування земельними ділянками без належно оформлених документів із землеустрою, що свідчить про правомірність висновків відповідача щодо наявності вказаних порушень законодавства з охорони земель.
За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем правомірно було визначено в оскаржуваному приписі від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17 про необхідність усунення вказаних порушень, у зв'язку із чим, підстави для визнання припису в цій частині протиправним, відсутні.
Щодо тверджень позивача про протиправність положень припису від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17 в частині усунення поршень, пов'язаних з частковим погіршенням якості грунту у зв'язку зі зменшенням органічної речовини (гумусу) в орному шарі грунту, а саме в Краснопільському та Долинському відділеннях, суд вважає, що і в цій частині оскаржуваний примус винесено правомірно і підстави для його скасування, відсутні.
Так, статтею 36 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962- IV передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям.
Власники та землекористувачі, в том числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється (частини 1 та 2 ст. 37 Закону України№962- IV).
Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962- IV, моніторинг земель і ґрунтів проводиться з метою своєчасного виявлення зміни стану земель та властивостей ґрунтів, оцінки здійснення заходів щодо охорони земель, збереження та відтворення родючості ґрунтів, попередження впливу негативних процесів і ліквідації наслідків цього впливу.
З метою своєчасного виявлення змін стану земель, їх оцінки, відвернення та ліквідації наслідків негативних процесів ведеться моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення. Моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення включає: агрохімічне обстеження ґрунтів; контроль змін якісного стану ґрунтів; агрохімічну паспортизацію земельних ділянок. Агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5-10 років. Суцільне ґрунтове обстеження проводиться через кожні 20 років. Моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Порядок проведення моніторингу земель встановлює Кабінет Міністрів України (частини 6-11 ст. 54 Закону України № 962 - IV).
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.18.2011 року № 536 було затверджено Порядок ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, яким встановлено єдину процедуру виготовлення, видачі та застосування агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки.
Так, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки - документ, що містить дані агрохімічної характеристики грунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого затверджена в Додатку до цього Порядку (п. 1.2 Порядку № 536).
Як вбачається з матеріалів справи, на момент проведення перевірки за інформацією Дніпропетровської філії ДУ «Інституту охорони грунтів України» за результатами агрохімічного обстеження було встановлено, що середній вміст гумусу по земельним ділянкам, які використовує Державне підприємство «Науково - виробнича дослідна агрофірма «Наукова» національної академії аграрних наук, склав по Першотравневому відділенню у 1995 році - 2,75%, у 2000 році - 2,78%; по Науковому відділенню в 1995 році - 3,5%, у 2000 році - 3,4%, у 2005 році -3,6 %; по Краснопільському відділенню в 1995 році - 2,82%, у 2000 році - 4,23%, у 2005 році - 3,22%; по Долинському відділенню у 1995 році - 3,23%, у 2000 роц і- 3,27%, у 2005 році - 3,18%. Тобто, встановлено часткове погіршення якості грунту у зв'язку зі зменшенням органічної речовини (гумусу) в орному шарі грунту, а саме, у Краснопільському та Долинському відділенні.
Позивачем ні в ході проведення перевірки ні в ході розгляду справи судом не було надано доказів виготовлення агрохімічних паспортів земельних ділянок сільськогосподарського призначення, якими користується підприємство.
Не було надано і будь - яких пояснень з приводу того, у зв'язку із чим підприємством не виконувались протягом тривалого часу вимоги Закону України «Про охорону земель» щодо агрохімічної паспортизації земель, що свідчить про правомірність висновків контролюючого органу щодо порушень наведеного законодавства та обґрунтованість вимог контролюючого органу, вказаних у приписі від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17 щодо виготовлення відповідної документації.
Суд також зазначає, що не приймає до уваги твердження позивача з приводу неможливості виготовлення необхідної документації із землеустрою та агрохімічних паспортів земельних ділянок, що знаходяться у користуванні підприємства у зв'язку із знаходженням підприємства в процедурі ліквідації, запровадженої постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року (по справі № Б29/59/04), оскільки користування земельними ділянками без наявності вищевказаних документів є порушенням норм земельного законодавства, а винесення рішення судом про визнання підприємства банкрутом в 2011 році не позбавило його права здійснювати господарську діяльність і по теперішній час.
Стосовно правомірності винесення оскаржуваного припису від 12.07.2017 року №6-ДК/0063Пр/03/01/-17 в частині порушення укладання договорів про спільну діяльність, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що Державним підприємством «Науково - виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» було укладено договір від 12.03.2012 року № 186/03/12 «Про надання сільськогосподарських послуг» з ТОВ «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар» до 28.08.2012 року. Також були укладені додаткові угоди до Договору № 186/03/12 «Про надання сільськогосподарських послуг» від 14.03.2012 року № 1, від 28.08.2012 року № 2, від 25.10.2012 року № 3.
На думку посадової особи контролюючого органу, фактично мало місце укладання не договору про надання послуг, а договору про спільну діяльність, який був укладений із порушенням Порядку укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 296 (далі - Порядок № 296), яким передбачено, що суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, повинен погодити укладання такого договору з центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, зокрема з Національною або галузевою академією наук.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному припису в частині щодо усунення порушень законодавства при укладені вищенаведеного договору, суд зазначає наступне.
Суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб'єкту управління об'єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідним переліком документів (п. 2 Порядку № 296).
Орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінеконом розвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін'юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України (п. 3 Порядку № 296).
Орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства. Зміни до укладених договорів у частині істотних умов вносяться в порядку, передбаченому цим Порядком для їх укладення(п.п. 4-6 Порядку №296).
В ході розгляду справи судом було встановлено, що згідно з умовами Договору від 12.03.2012 року № 186/03/12 «Про надання сільськогосподарських послуг» з ТОВ «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар», предметом Договору дійсно було надання послуг з боку виконавця (ТОВ «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар»), перелік яких було наведено у п. 1.1 Договору.
Між тим, згідно з Додатковою угодою до Договору № 186/03/12, укладеною між сторонами 25.10.2012 року, Договір було доповнено Розділом 3, яким було визначено права і обов'язки сторін, які свідчать про виникнення між сторонами інших, ніж «надання послуг» відносин.
Так, п. 3.4. «Обов'язки та права виконавця» було передбачено, що виконавець зобов'язаний при наданні послуг у межах цього Договору використовувати власні засоби виробництва, використовувати свої та/або Замовника паливо мастильні матеріали, у тому числі паливо, необхідне для виконання робіт за цим Договором; у разі, якщо при виконанні Договору потрібно використати засоби виробництва, що належать Замовнику, Виконавець зобов'язаний компенсувати Замовнику витрати, пов'язані з використанням Замовником таких засобів виробництва; Замовник зобов'язаний сприяти Виконавцю у виконанні робіт в обсягах і в порядку, встановленим цим Договором.
Суд зазначає, що спільна діяльність - це коли сторони (учасники) про спільну діяльність зобов'язуються спільно діяти (без створення юридичної особи) для досягнення мети, що не суперечить чинному законодавству.
Згідно з приписами Цивільного кодексу України (ст. 77), немає обмежень щодо статусу суб'єктів спільної діяльності, ними можуть бути як юридичні особи - резиденти, так і фізичні особи, і не резиденти.
За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників (ст. 1130 ЦК України).
Суд зазначає, що відсутність укладеного між сторонами письмового договору про спільну діяльність не означає, що фактично між сторонами було погоджено умови виконання саме такого договору, про що свідчить наявність в додатковій угоді від 25.10.2012 року положень про зміни прав і обов'язків виконавця та які свідчать про зміну статусу сторін в даних відносинах.
Оскільки, Порядок № 296 передбачає узгодження умов договорів і при зміни до укладених договорів у частині істотних умов, які вносяться в порядку, передбаченому цим Порядком для їх укладення, посадовою особою контролюючого органу було правомірно відображено в акті перевірки про відсутність такого погодження при укладенні змін до договору.
З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для скасування припису і в частині усунення порушень, які мали місце при укладанні вказаних договорів.
Згідно з приписами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із положень частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.
Поряд із цим, суд звертає увагу, що ухвалою від 29 серпня 2017 року було вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії припису державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковського Анатолія Сергійовича № 6-ДК/0063Пр/03/01/-17 від 12.07.2017 року.
Частиною 4 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.
Суд вважає, що вжиті заходи забезпечення адміністративного позову повинні зберігатися до набрання постановою суду законної сили.
Керуючись статтями 11, 118, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіньковського Анатолія Сергійовича про визнання протиправним та скасування припису - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови складено 20 листопада 2017 року.

Суддя І.В. Тулянцева