Справа № 815/1856/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1856/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: Копань А.В.

Відповідач: не з'явився

розглянувши відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно рішення головного управління ДФС в Одеській області від 17.04.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було неправомірно відмовлено у допуску посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області до проведення фактичної перевірки (за наявності законних підстав для її проведення), а тому позивачем було обґрунтовано прийнято рішення про застосування умовного арешту майна платника податків, яке він просить підтвердити в судовому порядку.

Ухвалою суду від 23.05.2018 року позовну заяву Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням та викликом сторін та призначено судове засідання.

Представник позивача у судових засіданнях 01.06.2018 року та 18.07.2018 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до судових засідань не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Надав до суду відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки відповідно до положень п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України обґрунтованість арешт на майно може, накладеного рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), протягом 96 годин має бути перевірена судом. При цьому зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів. Відповідач також зазначає, що Кабінет Міністрів України не утворював відповідно до законодавства такого центрального органу виконавчої влади, як Державна фіскальна служба України, а отже Головне управління ДФС в Одеській області, як його територіальний підрозділ, не є належним суб'єктом владних повноважень для звернення до суду.

Судом у справі встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, зареєстрований Савранський районним управлінням юстиції в Одеській області 02.11.1999 року за №000042 та знаходиться на обліку платників податків у Подільської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області з 02.11.1999 року (а.с. 20-26).

13.04.2018 року, з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладених трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України та з урахуванням доповідної записки начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Мамая Ю.В. від 10.04.2018 року № 319/11/15-32-13-04, начальником Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області Мілютіним Г.В. було видано наказ № 2668 про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 13).

На підставі наказу № 2668 від 13.04.2018 року та направлень на перевірку від 13.04.2018 №№2736/13-04, 2737/13-04, 2738/13-05, фахівцями контролюючого органу 16.04.2018 року було здійснено вихід на торгову точку ФОП ОСОБА_2, що знаходиться на території ринку смт. Саврань та магазину-складу за адресою: Одеська область, смт. Саврань, вул. Жовтневої революції, 72.

Разом з тим співробітникам ГУ ДФС в Одеській області було відмовлено у допуску до проведення фактичної перевірки, про що складені наступні документи: акт про відмову отримання направленнями на проведення фактичної перевірки від 16.04.2018 № 412/15-32-13 (а.с. 18), акт про не допуск до перевірки від 16.04.2018 року № 411/15-32-13 (а.с.18) та акт відмови від підпису акту не допуску до перевірки (а.с. 19).

На підставі вищезазначених обставин заступник начальника ГУ ДФС в Одеській області Попов В.Г. звернувся до начальника ГУ ДФС в Одеській області Мілютіна Г.В. із зверненням про застосування умовного адміністративного арешту ФОП ОСОБА_2 (а.с. 12).

За результатами розгляду вищезазначеного звернення 17.04.2018 року начальником ГУ ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. о 12 год. 55 хв. було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2 за юридичною адресою: 66200, АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що вищезазначене рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків підтвердженню не підлягає, а в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з наступним.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України).

Згідно з п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Відповідно до п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Аналогічно положення містить і Кодекс адміністративного судочинства України.

Так згідно частини 1 статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частиною 7 статті 283 КАС України передбачено, що у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що законодавець, при прийнятті норми щодо можливості застосування адміністративного арешту майна платника податків (зокрема, у разі не допуску такою особою працівників податкових органів до проведення перевірки), виходив з того, що застосування арешту є особливим видом забезпечення повноти та об'єктивності проведення податкової перевірки, оскільки ухилення платника податків від проведення перевірки може вказувати на його бажання приховати певні докази, що вказують на його недобросовісність.

В свою чергу запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, вказує на необхідність судового контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу.

Специфіка виконання податковими органами своїх повноважень та особливості ведення господарської діяльності окремих платників податків викликають необхідність у оперативності застосування адміністративного арешту майна та перевірки його обґрунтованості.

Отже, саме з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та охоронюваних законом інтересів платника податків, так і належного здійснення повноважень податковим органом, законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із заявами про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому, стаття 283 КАС України встановлює особливий (оперативний) порядок розгляду такої заяви, та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

Суд при розгляді вказаної заяви здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як при розгляді позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Разом з тим, у положенні пп. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України чітко визначено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 цієї статті, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Таким чином, проаналізувавши норми вищеозначених законодавчих приписів, суд вважає за необхідне зазначити, що у законодавстві України, яке регулює спірні правовідносини, є певні прогалини, а саме існує колізія, яка полягає у тому, що згідно з пунктом 2 частини 4 статті 283 КАС України відмова у відкритті провадження за заявою податкового органу, зокрема, у зв'язку з тим, що із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право, унеможливлює повторне звернення позивача з аналогічною заявою, та позивач у даному випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку, шляхом подачі позовної заяви щодо накладання умовного адміністративного арешту майна. При цьому вимогами п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України встановлено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 цієї статті, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Фактично законодавець, надавши податковому органу право на звернення до суду в порядку позовного провадження стосовно підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, не врахував вимоги Податкового кодексу України, яким визначено граничний термін 96 годин на підтвердження такого адміністративного арешту, який не може бути продовженим на час розгляду справи у суді та припиняється зі спливом вказаного терміну.

На думку суду, у випадках недоліків національного законодавства повинно діяти правило вирішення сумнівів на користь платника податків, визначене пп. 4.1.4 п. 4.1 ст.4 ПК України, тобто принцип презумпції правомірності рішень платника податку (in dubio pro tributario). Для правильного дотримання цього принципу у демократичному суспільстві має бути підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника, а у випадку прийняття негативного для платника рішення неприпустимою є відсутність однозначних висновків, прийнятих за результатами буквального застосування норми податкового законодавства.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що з моменту прийняття начальником ГУ ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. рішення від 17.04.2018 року про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на час розгляду справи сплинуло 96 годин, адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_2 в силу законодавчих приписів пп. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України вже припинено.

З урахуванням наведеного судом не вбачається законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області, та підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2 згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 17.04.2018 року.

Крім того суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.283 КАС України право податкового органу на повторне звернення із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна в порядку загального позовного провадження передбачено лише за умови попередньої відмови у відкритті провадження за заявою.

Разом з тим, як було встановлено судом, заява ГУ ДФС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_2, подана до Одеського окружного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 283 КАС України, ухвалою суду від 19.04.2018 року у справі №815/1774/18 була повернута позивачу через не усунення її недоліків. При цьому рішення про відмову у відкритті провадження за зазначеною заявою податкового органу судом не приймалось.

Одночасно суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що Головне управління ДФС в Одеській області не є належним суб'єктом владних повноважень для звернення до суду, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивав є органом державної влади, який відповідає визначенню суб'єкта владних повноважень в адміністративному судочинстві, даному у пункті 7 частини 1 ст. 4 КАС України.

Твердження відповідача про те, що Кабінетом Міністрів України не було в порядку, визначеному Законом, утворено Державну фіскальну службу України, як центральний орган виконавчої влади, суд вважає хибним та таким, що не підтверджено належними доказами. Крім того суд зазначає про відсутність спору в адміністративній справі №815/1856/18 щодо законності та обґрунтованості постанови Кабінету міністрів України від 21.05.2014 року, якою було утворено Державну фіскальну службу України.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищезазначеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд доходить висновку, що позивачем у справі обґрунтованості позовних вимог доведено не було, а тому в задоволенні адміністративного позову головного управління ДФС в Одеській області слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У зв'язку з відсутністю таких судових витрат у справі №815/1856/18 та підстав для їх розподілу, він за рішенням суду не проводиться.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (66200, АДРЕСА_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника - відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 23 липня 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.