Справа № 817/706/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 липня 2018 року м. Рівне№817/706/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: не з'явився, третьої особи відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доУправління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6
про визнання дій незаконними, визнання недійсним будівельного паспорта,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій незаконними, визнання недійсним будівельного паспорта.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 надійшло клопотання про закриття провадження в справі, оскільки на її думку позовні вимоги ОСОБА_4, стосуються її прав як власника, тобто цивільних прав.

Представник позивача у судовому засіданні відносно закриття провадження у справі заперечував.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання про закриття провадження у справі.

Інші учасники процесу у підготовче судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб які були присутні у підготовчому судовому засіданні, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N 9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно - правовий характер, пов'язаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно - правового спору визначає не тільки його суб'єктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов'язане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб'єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб'єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб'єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Як вбачається із матеріалів справи позивач просить визнати незаконними дії Управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо видачі будівельного паспорту від 04.02.2017 № 01-П/14 забудови земельної ділянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та виданий ОСОБА_6 та визнати недійсним вказаний будівельний паспорт.

Рішенням Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 "Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1" ОСОБА_6 було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 290 квадратних метрів на АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказану земельну ділянку було передано за рахунок земель житлової та громадської забудови, які згідно із земельно-обліковими документами міста Рівного обліковуються за громадянкою ОСОБА_7, яка надала письмову згоду - заяву на вилучення земельної ділянки. Із вказаного рішення Рівненської міської ради вбачається, що воно прийняте на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2012 року та рішення Рівненського міського суду від 29 листопада 2012 року. Рішенням Рівненського міського суду від 29 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 "Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1", а саме - про передачу ОСОБА_6 безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 квадратних метрів на АДРЕСА_1 в м.Рівне (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнано недійсним Свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку та скасовано державну реєстрацію права власності.

Так, правові та організаційні питання містобудівної діяльності врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі Закон №3038-VI).

Згідно ч.2 ст.35 Закону №3038-VI виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 9 ст.39 вказаного Закону визначено, що зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, у тому числі, для оформлення права власності на нього.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Характеризуючи ненормативні правові акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа N 1-9/2009) їх визначив як такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

На неможливість забезпечення реального захисту прав оскарженням актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію та на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вказував Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11.11.2014 року (справа №21-405а14).

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржуваний будівельний паспорт як ненормативний акт індивідуальної дії, дозволив будівництво на момент його видачі, водночас подальше оспорювання правомірності такого будівництва фізичною особою на підставі будівельного паспорта на спірний об'єкт (земельну ділянку) має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

При цьому, суд також вважає необхідним зазначити наступне.

Аналіз фактичних обставин справи дає підстави суду вважати, що оскаржуваним будівельним паспортом, зокрема, який як ненормативний акт індивідуальної дії, вичерпує свою дію після його видачі та початку будівництва, передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про правомірність використання ОСОБА_6 спірної земельної ділянки.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються рішення, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з користуванням спільною ділянкою в тому числі усунення перешкод в користуванні чи заборони її забудови, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24 січня 2017 року у справі №815/6165/14.

Також до висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17, а тому суд не вбачає правових підстав відступати від неї.

В цій постанові Верховний Суд вказав, що у позовній заяві позивач посилається на порушення своїх цивільних прав як користувача земельної ділянки та співвласника будинку, і зазначає, що будівництво гаража третя особа здійснила із захопленням земельної ділянки спільного користування, без згоди інших співвласників, що, на думку позивача, порушило його право власника. Отже, змістом позовних вимог у цій справі є захист права власності або речового права. Захист прав власника, у тому числі від порушень, не пов'язаних з позбавленням права володіння, передбачений главою 29 Цивільного кодексу України. Такі ж можливості щодо захисту своїх майнових прав має особа, що володіє речовими правами на чуже майно, відповідно до статті 396 цього Кодексу. Позивач не вступав з міською радою в адміністративні правовідносини, а порушення своїх прав мотивує не безпосередньо діями суб'єкта владних повноважень в адміністративних відносинах щодо нього, а діями відповідача фізичної особи, що виразилися в порушенні, на думку позивача, його прав.

Отже, оскарження відповідних актів і дій міської ради у цьому випадку не має на меті захисту прав позивача як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав.

Враховуючи вказану правову позицію Верховного суду, вирішуючи даний спір суд також вважає, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства вимоги про скасування будівельного паспорту

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає, що провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій незаконними, визнання недійсним будівельного паспорта - повинно бути закрито.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконними дій щодо видачі ОСОБА_6 будівельного паспорту від 04.02.2014 № 01-П/14 та визнання будівельного паспорту недійсним.

Роз'яснити позивачу, що з відповідним позовом вона має право звернутися до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.

Запорпожець А.Ю.