Справа № 820/5746/17
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р. справа № 820/5746/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЛЕН" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЛЕН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 16.11.2017 року та № НОМЕР_2 від 16.11.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що правочини ТОВ "Авлен" з контрагентами ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ »Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ »Сантехбуд», ТОВ ОСОБА_3» не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки залучені підприємством документи не підтверджують реальність вчинення господарських операцій за відповідний період. На підставі вищезазначеного, представник позивача задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення рішення, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ "Авлен" ТМЦ та послуг у ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ Сантехбуд», ТОВ «Грант Стрім» з огляду на те, що позивачем первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів. Так, представник відповідача зауважив, що ТТН заповнені з порушенням вимог чинного законодавства в частині не зазначення конкретного пункту розвантаження. Вказані обставини вказують на не реальність вчинення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ »Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ »Сантехбуд», ТОВ «Грант Стрім». На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 20.10.2017 року по 26.11.2017 року на підставі направлення від 20.10.2017 року № 8321, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області головним державним ревізором-інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Авлен» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «ТК «Біві-Ант», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ «Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ Сантехбуд», ТОВ «Грант Стрім» за період діяльності з 2015 року по 2017 рік.

За результатами перевірки було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Авлен» № 17205/20-40-14-11- 11/37875053 від 02 листопада 2017 р.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Авлен»:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст.198 Податкового Кодексу, в результаті чого ТОВ "АВЛЕН" допущено завищення податкового кредиту на суму 160086грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 9225 вересень, жовтень 2015 року, липень 2016 року;

- ст. 187, п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 152761грн. за період вересень, жовтень 2015 року, травень, липень, серпень 2016 року, січень, лютий, березень 2017 року.

На підставі акту перевірки № 17205/20-40-14-11- 11/37875053 від 02 листопада 2017 р. контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 16.11.2017 року та № НОМЕР_2 від 16.11.2017 року.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ "Авлен" з контрагентами ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «ТК «Біві-Ант», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ «Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ «Сантехбуд», ТОВ ОСОБА_3», у перевіряємий період.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Авлен» (покупець) та ТОВ «Спек-Трейд» (продавець) укладено договір № 09/15 від 24.09.2015 року на постачання ТМЦ (т.1 а.с. 171).

Позивач вважає, що достатніми доказами на підтвердження реальності виконання умов вказаного договору є видаткові накладні № 131 від 24.09.2015 року, № 173 від 30.09.2015 року, № 239 від 20.10.2015 року, № 266 від 22.10.2015 року, 269 від 26.10.2015 року, ТТН № 173 від 30.09.2015 року, № б/н від 20.10.2015 року, податкові накладні № 266 від 22.10.2015 року, № 269 від 26.10.2015 року, № 239 від 20.10.2015 року, № 173 від 30.09.2015 року, № 131 від 24.09.2015 року, платіжні доручення№790 від 28.09.2015 року, №791 від 01.10.2015 року, №794 від 06.10.2015 року, №804 від 12.10.2015 року (т.1 а.с. 173-190).

Також, як вбачається зі змісту акту перевірки та адміністративного позову, між ТОВ «Авлен» та ТОВ «Спек-Трейд» укладено договори про надання послуг № 1-09/15 від 01.09.2015 року та № 1-10/15 від 01.10.2015 року.

Однак, позивачем залучено до матеріалів справи лише копію договору № 1-10/15 від 01.10.2015 року (т.2 а.с. 133), рахунок на оплату № 292 від 31.10.2015 року та акт надання послуг № 292 від 31.10.2015 року (т.2 а.с. 136-137).

З приводу господарських операцій ТОВ «Авлен» (покупець) та ТОВ «Лайф Дейз» (продавець), які виникли на підставі договору № 8 від 01.07.2016 року (т.1 а.с. 191), то, на думку позивача, реальність їх виконання підтверджується видатковими накладними № 2 від 01.07.2016 року, № 702 від 15.07.2016 року, № 1400 від 28.07.2016 року, № 7 від 01.08.2016 року, № 200 від 05.08.2016 року, ТТН № 2 від 01.07.2016 року, № 702 від 15.07.2016 року, № 1400 від 28.07.2016 року, № 7 від 01.08.2016 року, № 200 від 05.08.2016 року, податковими накладними № 750 від 16.08.2016 року, № 200 від 05.08.2016 року, № 7 від 01.08.2016 року, № 1400 від 28.07.2016 року, № 702 від 15.07.2016року, № 2 від 01.07.2016 року, банківськими виписками (т.1 а.с. 192-210).

Також між ТОВ «Авлен» ( покупець) та ТОВ «Лордфилк» (продавець) укладено договір № 76 від 04.05.2016 року, предметом якого є покупка припою (т.1 а.с. 227), виконання якого, як вважає позивач, підтверджується видатковими накладними № 1556 від 04.05.2016 року, № 963 від 20.05.2016 року, ТТН № 156 від 04.05.2016 року, № 963 від 20.05.2016 року, податковими накладними № 156 від 04.05.2016 року, № 963 від 20.05.2016 року, банківськими виписками (т.1 а.с. 228-240).

На думку позивача реальність господарської операції ТОВ «Авлен» (покупець) з ТОВ «Грант Стрим» (продавець) в межах договору № 36 від 03.03.2017 року (т.2 а.с. 5) підтверджується видатковою накладною № 33 від 03.03.2017 року, ТТН № 33 від 03.03.2017 року, платіжним дорученням № 958 від 21.03.2017 року, податковою накладною № 33 від 03.03.2017 року (т.2 а.с. 6-9).

З приводу реалізації господарських операцій ТОВ «Авлен» (покупець) з ТОВ «Альтариус» (продавець) згідно договору №5/1 від 26.01.2017 року, то позивачем залучено до матеріалів справи видаткову накладну № 110 від 26.01.2017 року, рахунок фактуру № 110 від 26.01.2017 року, ТТН № 110 від 26.01.2017 року, платіжне доручення № 933 від 01.02.2017 року, податкову накладну № 110 від 26.01.2017 року (т.2 а.с. 19-23).

Як вважає позивач, належними доказами реалізації договору № 82 від 20.02.2017 року, укладеного між ТОВ «Авлен» (покупець) та ТОВ «Сантехбуд» (продавець) (т.2 а.с. 33) слід вважати видаткову накладну № 764 від 20.02.2017 року, рахунок фактуру № 764 від 20.02.2017 року, ТТН № 764 від 20.02.2017 року, банківську виписку, податкоку накладну № 764 від 20.02.2017 року (т.2 а.с. 34-37).

З приводу господарських операцій ТОВ «Авлен» (покупець) та ТОВ «Айс-Ден» (продавець), які виникли на підставі договору № 6/2 від 01.02.2017 року (т.2 а.с. 51), то, на думку позивача, реальність їх виконання підтверджується видатковою накладною № 27 від 02.02.2017 року, рахунком фактурою № 27 від 02.02.2017 року, ТТН № 27 від 02.02.2017 року, банківською випискою, податковою накладною № 27 від 02.02.2017 року, платіжним дорученням № 940 від 15.02.2017 року (т.2 а.с. 52-56).

На думку позивача реальність господарської операції ТОВ «Авлен» (покупець) з ТОВ «Премиум Проджект» (продавець) в межах договору № 4/1 від 04.01.2017 року (т.2 а.с. 64) підтверджується видатковою накладною № 24 від 04.01.2017 року, рахунком фактурою № 24 від 04.01.2017 року, ТТН № 24 від 04.01.2017 року, податковою накладною № 24 від 04.01.2017 року, банківською випискою (т.2 а.с. 65-68).

Щодо взаємовідносин ТОВ «Авлен» з ТОВ «Біві-Ант», то як вбачається з акту перевірки (т.1 а.с. 33) в перевіряємий період взаємовідносин позивача із вказаним контрагентом не було.

Подальша реалізація придбаного припою була здійснена позивачем на адресу ТОВ «Транссервіс», ПАТ «Авторадіатор», ТОВ «ХЗЕМ», ТОВ НВО «Вертікаль» згідно видаткових, податкових накладних, ТТН (т.1 а.с. 156-170, 211-226, 241-250, т.2 а.с. 1-4, 10-17, 24-32, 38-50, 57-63, 69-75).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина була визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митногокордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку придбаних товарів, робіт (послуг) у контрагентів, суд приходить до висновку, що позивач повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, включаючи і товарно - транспортні накладні, які, хоча і не є основними та визначальними при формуванні податкового кредиту з ПДВ, проте які в тому числі, в сукупності з іншими документами мають беззаперечно свідчити про факт вчинення господарських операцій, натомість в даному випадку надані позивачем первинні документи не є достатніми та вичерпними для такого висновку, оскільки предметом спору в цій справі є підтвердження обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій, які фактично не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи наявності трудових ресурсів, матеріальних ресурсів, основних засобів для здійснення відповідної господарської діяльності, які необхідні для постачання товарно-матеріальних цінностей, що свідчить про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями в межах договорів укладених позивачем з вказаними контрагентами.

Однак, позивачем в обґрунтування своєї правової позиції та реальності виконання умов правочинів не надано до суду доказів наявності трудових та виробничих ресурсів задля забезпечення господарської діяльності підприємства, інформації щодо наявності складських чи інших приміщень, а надані товаро - транспортні накладні складені з порушенням порядку заповнення (не вказано осіб, що відвантажували товар, не вказано час розвантаження, а пунктом розвантаження зазначено лише м. Харків (т.1 а.с. 176)

При цьому, суд враховує, що навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За відсутності факту придбання товарів/робіт/послуг або в разі, якщо придбані товари/роботи/послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

При цьому, для формування доходів та витрат мають значення, як податкові накладні, так інші первинні документи, які видаються на підтвердження реально вчиненої операції, зважаючи на що при оцінці правильності їх врахування позивачем у податковому обліку, слід враховувати дані про рух активу на шляху від виробника до кінцевого вигодонабувача, що вимагає з'ясування яким чином транспортувався товар, де зберігався, ким приймався, дослідити первинні документи, пов'язані з виконанням спірних договорів в сукупності з іншими доказами, що стосуються предмету доказування, встановити наявність зв'язку між фактом продажу товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

З огляду на викладене, з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій у даній справі, підлягає дослідженню не лише наявність відповідних первинних документів, їх форму та зміст, але й встановлення обставини щодо руху цього товару від виробника або від первісного продавця; яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; та наявність у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 06.06.2018 року по справі №804/7948/16.

Однак, позивачем як під час подання даного адміністративного позову, так і вході судових засідань не надано до суду доказів на підтвердження транспортування ТМЦ відповідними перевізниками, навантаження/розвантаження отриманих ТМЦ, що, в свою чергу, перешкоджає з'ясуванню обставин щодо руху цього товару від виробника або від первісного продавця та наявність у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Поряд з цим, суд звертає увагу, ТОВ «Авлен» не виконано вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 820/5746/17 в частині надання належним чином засвідчених доказів на підтвердження транспортування, навантаження/розвантаження отриманих ТМЦ (у т. ч. договір з перевізниками, докази отримання послуг перевізників та їх оплати).

Окрім того, суд звертає увагу, що придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності, або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з підпунктом 14.1.36 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції.

Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Вказана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

При цьому, позивачем не надано до суду копій договорів з ТОВ «Транссервіс», ПАТ «Авторадіатор», ТОВ «ХЗЕМ», ТОВ НВО «Вертікаль» на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару в контрагентів ТОВ «Спек-Трейд», ТОВ «ТК «Біві-Ант», ТОВ «Лордфилк», ТОВ «Лайф Дейз», ТОВ «Преміум Проджект», ТОВ «Альтаріус», ТОВ «Айс Ден», ТОВ «Сантехбуд», ТОВ ОСОБА_3».

Щодо посилання позивача на практику Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України відносно трудових ресурсів, товарно - транспортних накладних, ланцюгів постачання, індивідуальної відповідальності то суд зазначає, що висновки судів у кожній конкретній справі безпосередньо залежать від фактично встановлених обставин справи, які залежно від повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення фактів, були б оцінені як такі, що документально підтверджують фактичність та товарність господарських операцій, здійснення яких давало б право платнику податку сформувати податковий кредит з податку на додану вартість та відобразити його в податковому обліку.

Також, проаналізувавши наданий позивачем акт надання послуг № 2952 від 31.10.2015 року, сформований на виконання договору про надання послуг № 1-10/15 від 01.10.2015 року (т.2 а.с. 137), то суд зазначає, що він містять лише загальний опис послуги, зміст якої не розкритий, та відповідно до якого не має можливості визначити фактичий обсяг конкретно визначених послуг, опис проведення вказаних послуг по бухгалтерських рахунках позивача, тобто в ньому не заповнені обов'язкові дані, а саме: не зазначено кількісні та вартісні показники наданих послуг та взагалі не вказано повний зміст наданих послуг.

Вказані обставини, в свою чергу, унеможливлюють з'ясування наявності розумних економічних причин або іншої мети ділового характеру, що вказувало б на безпосередній зв'язок з господарською діяльністю.

Крім того, суд звертає увагу на те, що господарські операції (зокрема, виконання робіт), здійснені на виконання правочинів, є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань, а дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду, яка викладена в ухвалі від 17 лютого 2016 року по справі К/800/60140/14.

Також, як вбачається за змісту акту перевірки та відзиву відповідача на позов, контролюючий орган обґрунтовує свою правову позицію наявністю вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 року по справі № 642/2688/17-к, яким засновника ТОВ "Спектр-Трейд" ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205-1 КК України.

Суд звертає увагу, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Водночас, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 18.04.2018 року по справі № К/9901/1724/17, від 05.03.2012р. по справі № 21-421а11 та від 20.01.2016.

Дослідивши вказані первинні документи на відповідність вимог чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що в порушення ч.2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вказані акти не містять інформації про зміст та обсяг отриманих послуг, в них відсутні відомості про те, які саме дії по пошуку потенційних клієнтів вчинені виконавцем, що не дає можливості встановити зв'язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача.

Отже, в силу вищенаведених правових норм, надані позивачем до перевірки та до суду документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

Поряд з цим суд також зазначає, що позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарської операції з пошуку клієнтів, тому, з урахуванням вказаних обставин такі документи не можна вважати належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт реального придбання послуг.

Позивачем не надано документального підтвердження обставин, які супроводжують фактичне виконання саме таких господарських операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, не доведено того, що обумовлені правочином послуги були реально надані саме цим контрагентом.

Отже, враховуючи специфіку та особливості спірного правочину та господарської операції, суд вважає, що позивачем не доведено фактичного виконання послуги з пошуку з системного адміністрування та супроводження програмного забезпечення.

Окрім того, суд звертає увагу, що ТОВ «Авлен» не надано до суду договір з ТОВ «Спек-Трейд» № 1-09/15 про надання послуг з відповідними доказами його виконання, на який посилається позивач в своєму позові, та якому було надано оцінку контролюючим органом під час проведення перевірки.

Таким чином, господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю «Авлен» позбавлені реального характеру виконання, вчинені без необхідності досягнення ділової мети,

а надані позивач первинні документи не спростовують вказаних обставин та не дають можливість дослідити весь рух товару від первинного постачальника до покупця, а відтак суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 16.11.2017 року та № НОМЕР_2 від 16.11.2017 року прийнято обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин по справі.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Авлен" задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЛЕН" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.