Справа № 1440/1671/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

20 липня 2018 р. № 1440/1671/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Біоносенко В. В., розглянувши позовну заяву

Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, вул. Нікольська, 73, Миколаїв, 54001
в інтересах держави в особіГоловного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Миколаївській області, вул. 2-га Екіпажна, 1, Миколаїв, 54003
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Міленіум-Хол", просп. Курортний, 23а,Коблеве,Березанський район, Миколаївська область,57453
прозастосування заходу реагування,
ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Миколаївській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Міленіум-Хол» з вимогами застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) приміщення, розташованого за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 23-а, яке належить на праві власності ТОВ «Міленіум-Хол», до повного усунення порушень, встановлених актом перевірки №45 від 02.05.2018.

Свої позовні вимоги заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 обґрунтував тим, що у період з 27.04.2018 по 02.05.2018 головним інспектором ВПБ УЗНС ГУ ДСНС України у Миколаївській області проведено перевірку додержання ТРК «Міленіум» ТОВ «Міленіум-Хол» вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки. Під час зазначеної перевірки було виявлені порушення вимог законодавства у цій сфері, які створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виробництво (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупиненні повністю або частково виключно за рішенням суду.

В позовній заяві прокурор обґрунтував своє право на звернення з цим позовом посиланням на ст.131-1 Конституції України та ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яка наділяє прокурора повноваженнями на здійснення представництва інтересів держави в суді.

Прокурор в позовній заяві зазначив, що недодержання ТОВ «Міленіум-Хол» вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки формує ризики для нормального функціонування робочого процесу та може призвести до негативних наслідків у вигляді порушення прав громадян на життя та здоров'я, тим самим порушує інтереси держави у сфері контролю за додержанням вимог зазначеного законодавства, а Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Миколаївській області, на якого законодавством покладено повноваження щодо нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної безпеки, неналежним чином виконує їх, не вживає заходи до повного або часткового зупинення роботи ТРК «Міленіум».

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції».

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Натомість, зазначений позов за своєї природою не є позовом на захист інтересів держави, а є формою реалізації органом державного нагляду (контролю) своїх повноважень у певній сфері.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Звернення до суду в порядку ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не є диспозитивним процесуальним правом позивача на захист його інтересів (інтересів держави), яке може бути реалізоване шляхом представництва прокурора.

Звернення до суду в порядку ч.7 ст.7 Закону є повноваженням органу державного нагляду (контролю), яке може бути реалізовано виключно ним. Зазначене повноваження тісно пов'язана з наділенням певної компетенції цього органу державного (нагляду) у відповідній сфері, повноваженням проводити перевірки, повноваженням на внесення припису про усунення порушень та повноваженням на видання обов'язкового для виконання письмового рішення щодо усунення виявлених порушень у визначені строки.

Тобто, подання позовної заяви про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) є лише елементом комплексних заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Це не є самостійним диспозитивним позовом на захист прав позивача чи держави, а є формою застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у господарської діяльності.

Відповідно до ст.64 Кодексу цивільного захисту України, державний нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки здійснює Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Кодексом цивільного захисту України органи прокуратури не наділені повноваження на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках, яка передбачена п.3 ст.131-1 Конституції України, не наділяє прокурора повноваженням з здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до основних принципів та загальних вимог здійснення державного нагляду (контролю) у сфері, неприпустимо дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимо здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки прокурор не є органом державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, він не наділений повноваженнями на здійснення заходів державного нагляду (контролю), передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Повноваженням на подання позовної заяви про застосування заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності належить виключено органу державного нагляду (контролю) у відповідній сфері. Зазначені повноваження не можуть дублюватися та не можуть бути передані іншому державному органу, у тому числі і прокурору.

Лише посадові особи компетентного органу державного нагляду (контролю) можуть вбачати або не вбачати підстави для застосування відповідного заходу реагування.

Якщо, відповідний орган державного нагляду не звернувся до суду з позовом про застосування заходів реагування, це свідчить, що він не вбачає для цього підстав. І жодний інший державний орган не має повноважень на застосування заходів реагування, замість цього компетентного органу. Так само і прокурор, не наділений компетенцією здійснювати державний нагляд у сфері господарської діяльності, а тому не наділений повноваженням вбачати підстави для застосування заходів реагування, у тому числі і ті, які застосовуються виключно за рішенням суду.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність у прокурора підстав для звернення з позовом про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у господарської діяльності, зазначену позову заяву необхідно повернути позивачеві.

Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що сплачена сума судового збору згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі вищезазначеного, керуючись п.7 ч. 4 ст.169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву і додані до неї матеріали повернути.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

3. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя В. В. Біоносенко