Справа № 826/12665/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря с/з: Кузьміної Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" Тімоніна Олександра Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" Тімоніна Олександра Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності щодо відмови у визнанні її кредитором ПАТ «Діамантбанк» та невключення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог протиправною та зобов'язання визнати її кредитором ПАТ «Діамантбанк» й включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Позовні вимоги серед іншого мотивує тим, що після віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних та його подальшої ліквідації Уповноваженою особою кредиторські вимоги позивача не було включено до реєстру акцептованих вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити даний позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.08.2016 між ПАТ «Діамантбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсалсервіс плюс» (ТОВ «Універсалсервіс плюс») було укладено договір банківського рахунку №16-08-03-002140, за умовами якого Банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 та взяв на себе зобов'язання приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту та виконувати його розпорядження про їх перерахування і видачу.

Рішенням установчих зборів ТОВ «Універсалсервіс плюс» від 20.04.2017 затверджено результати фінансово-господарської діяльності за 2016 рік - перший квартал 2017 року та встановлено, що сума нерозподіленого прибутку за 2016 рік становить 908 460 грн. Вирішено: розподілити прибуток ТОВ «Універсалсервіс плюс», у тому числі виплатити ОСОБА_3 дивіденди у розмірі 550 000 грн.

Відповідно до статуту ТОВ «Універсалсервіс плюс» ОСОБА_3 є його засновником та кінцевим бенефіціарним власником.

Правлінням Національного банку України 24.04.2017 прийнято рішення №264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних». У свою чергу, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасового адміністратора банку» від 24.04.2017 №1684. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI всі операції зупинені.

ОСОБА_3 27.07.2017 звернулася до відповідача із заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог, в якій просила визнати її кредитором ПАТ «Діамантбанк» щодо залишків на поточних/вкладних рахунках кредиторської заборгованості на загальну суму 550 000 грн. та включити її до реєстру вимог кредиторів.

Уповноваженою особою на звернення позивача було надано відповідь від 13.09.2017, в якій повідомлено про відсутність у банка будь-яких майнових зобов'язань перед ОСОБА_3.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, а банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до п. 3, 4, 5-4, 6, 6-2, 10, 12, 17 ст. 2 вказаного Закону у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката; кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; недостатність майна банку - перевищення розміру зобов'язань банку відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів над оціночною вартістю ліквідаційної маси банку, за винятком майна банку, що є предметом застави та використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя; план врегулювання - рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку; проблемний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії проблемних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність» і нормативно-правовими актами Національного банку України;

- тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

- уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку. Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень зазначеного Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Тому апелянт вважає, що для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є саме норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6, 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладам не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Стаття 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулює порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

У відповідності до ст. 28 вказаного Закону, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Універсалсервіс плюс» та ПАТ «Діамантбанк» було укладено договір банківського рахунку №16-08-03-002140 «Поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах», за умовами якого банк взяв на себе зобов'язання зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту та виконувати його розпорядження про їх перерахування і видачу. Тобто, саме товариство та банк підпадають під наведені статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначення й саме між ними виникли врегульовані законодавством правовідносини.

Відповідно до виписки з особового рахунку ТОВ «Універсалсервіс плюс» за період з 01.01.2017 по 24.04.2017, залишок на зазначеному рахунку станом на 24.04.2017 становив 550 212,62 грн. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.09.2017 №4077 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк». Відповідно, вимоги ТОВ «Універсалсервіс плюс» акцептовані в сумі 550 212,62 грн. та внесені до 7 черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк».

За приписами ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій з рахунком. У відповідності до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Пунктом 2.1 Постанови Національного банку України від 03.12.2003 р. № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» передбачено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття, яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до п. 2.1-2.9 Постанови Національного банку, від 12.11.2003 р. № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки. Банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком. Ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Банк з метою ідентифікації резидентів має встановити: для фізичної особи - прізвище, ім'я та по батькові, дату народження, серію і номер паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу), дату видачі та орган, що його видав; відомості про місце проживання або місце перебування фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Представники клієнта мають подати уповноваженому працівникові банку документи, що підтверджують їх повноваження. Банк ідентифікує фізичну особу - резидента без пред'явлення документа, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, якщо в паспорті цієї особи контролюючими органами зроблено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта або до паспорта внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків. Уповноважений працівник банку в присутності особи, що відкриває рахунок (власника рахунку/представника власника рахунку/особи, яка відкриває рахунок на користь третьої особи), робить копії відповідних сторінок паспорта та/або інших документів з інформацією, яку банк має визначити відповідно до законодавства України з метою ідентифікації особи. Ці копії засвідчуються підписами уповноваженого працівника банку та особи, що відкриває рахунок, як такі, що відповідають оригіналу, і зберігаються у справі з юридичного оформлення рахунку. Якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпорядження рахунком новому представникові, то банк зобов'язаний ідентифікувати нового представника в порядку, установленому цією главою. Під час укладання договору банківського вкладу або договору банківського рахунку на користь третьої особи банк ідентифікує особу (у тому числі представника такої особи) яка відкриває рахунок, а особу, на користь якої укладено договір і відкрито рахунок, - під час пред'явлення цією особою до банку першої вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати цей рахунок. Банк має право витребувати від клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану. Банк зобов'язаний відмовитися від відкриття рахунку, якщо здійснення ідентифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України є неможливим.

Отже, нормами чинного законодавства у банківській сфері взагалі не передбачено випадків щодо автоматичного набуття новим кредитором прав по договору банківського вкладу у зв'язку із здійсненням уступки, а тим більше лише на частину вкладу. На один і той же вклад чи на його частину, який внесено згідно одного договору банківського вкладу, не може бути два і більше вкладника (хоча б і на різні частини вкладу) в силу того, що договір банківського вкладу - угода, яка не допускає множинності осіб (вкладників) по одному договору банківського вкладу, тобто вклад є неподільним.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 не є вкладником у розумінні Закону, оскільки вона безпосередньо не укладала договір банківського вкладу, а такий договір було укладено лише з ТОВ «Універсалсервіс плюс». Крім того, позивач не передавала, а Банк не приймав від неї грошові кошти (ч. 1 ст. 1058 ЦКУ).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту в позовних вимогах про визнання бездіяльності Уповноваженої особи щодо визнання ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Діамантбанк» та невключення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог протиправною та зобов'язання Уповноваженої особи визнати позивача кредитором ПАТ «Діамантбанк» й включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів, є передчасним, оскільки порушення прав позивача Уповноваженою особою не відбулося.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.