Справа № 820/2612/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 р. № 820/2612/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: скасувати в повному обсязі податкові повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_1 від 29.03.2018 р. на суму 365 400,00 грн.; № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р. на суму 1914386,25 грн.; № НОМЕР_3 від 29.03.2018 р. на суму 296 760,00 грн.; № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р. на суму 8 828 673,00 грн .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він не погоджується з грошовими зобовязаннями, визначеними податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 від 29.03.2018 року, оскільки висновки Акту перевірки № 11/28-10-50-16-06/34862441 від 06.03.2018 р., на підставі яких винесені спірні рішення, ґрунтуються на невірному застосуванні норм процесуального та матеріального законодавства з питань оподаткування.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов та зазначив про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому, висловивши незгоду з позицією відповідача, вказав про помилковість висновків відповідача та окрім іншого повідомив, що низка з податкових повідомлень-рішень фактично оскаржуються позивачем частково, а саме: податкове повідомлення рішення № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р. на загальну суму 8828673,00 грн. якою зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток оскаржується позивачем частково в сумі 8 770 306,00 грн. щодо доходу від безоплатного отримання товарів від невстановлених осіб та не оскаржується в сумі 58 366,53 грн., яка складається з 1257,00 грн. за рахунок невірного нарахування умовно нарахованих процентів на суму поворотної фінансової допомоги та з 56 757,77 грн. - сума заниження фінансового результату до оподаткування за 2015-2016 роки; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р. оскаржується позивачем частково, зокрема: 1 461 717,67 грн. формування податкового кредиту за рахунок безтоварних операцій та 360150,00 грн. коригування податкового кредиту на суму ПДВ по списаній безнадійній кредиторській заборгованості. Разом з тим, позивач визнає порушення в сумі 6 401,00 грн. заниження податкових зобовязань на суму отриманих послуг від нерезидента.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, що помилковості тверджень позивача, що останній не наділений правом та не має обов'язку здійснювати контроль за діяльністю не лише своїх контрагентів, а й інших учасників господарських правовідносин по ланцюгу руху товару, згідно з принципу належної обачності платника податків при виборі контрагента.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБЕЛПОЛІМІР" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним номером 34862441 ( т.1 а.с.19-27). Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБЕЛПОЛІМІР" проводить господарську діяльність у сфері оптової торгівлі, в тому числі нафто- та іншими хімічними продуктами. Відповідно до реєстраційних відомостей видами діяльності Позивача є неспеціалізована оптова торгівля (основний); виробництво інших виробів із пластмас; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; оптова торгівля хімічними продуктами; оптова торгівля іншими проміжними продуктами; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Вказані обставини у судовому засіданні не заперечувались сторонами.

Контролюючим органом відповідно була проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017.

За результатами перевірки було складено акт № 11/28-10-50-16-06/34862441 від 06.03.2018 р., згідно з висновками якого з боку позивача було встановлено порушення: п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. «а» пп. 138.10.4 п. 138.10, п. 138.5 ст. 138, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, п. 5, п. 21 П(С)БО 15, п. 4 П(С)БО 19, п. 9 П(С)БО 9, що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування в тому числі по періодах: за 2014 рік на суму 1 609 грн., за 2015 рік у сумі 9 070 074 грн., за 2016 рік у сумі 9 119 003 грн., за три квартали 2017 року у сумі 9 119 003 грн.; ст. 185, пп. «ж» п. 186.3 ст. 186 п. 187.1. ст. 187, п. 190.2. ст. 190, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого: занижено суму податкового зобовязання до сплати на загальну суму 1 531 509 грн., у тому числі за червень 2015 року в сумі 67 592 грн., за липень 2015 року в сумі 236 180 грн., за серпень 2015 року в сумі 290 785 грн., за вересень 2015 року в сумі 867 161 грн., за грудень 2015 року в сумі 761 грн., за листопад 2016 року у сумі 69 030 грн. та в порушення п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання звітного періоду та сумою податкового кредиту на суму 296 760 грн. за вересень 2017 року; пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2015) щодо неподання до контролюючого органу звіту про контрольовані операції за 2014 рік по строку 01.05.2015 року ( т.1 а.с. 30-97).

15.03.2018 р. позивач подав відповідачу заперечення на акт перевірки щодо вищевказаних порушень (в іншій частині висновки податкового органу викладені в акті перевірки позивачем не оскаржувались) за результатом розгляду яких, відповідачем було викладено висновки акту перевірки в новій редакції та вказано, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "УКРБЕЛПОЛІМІР" п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. «а» пп. 138.10.4 п. 138.10, п. 138.5 ст. 138, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, п. 5, п. 21 П(С)БО 15, п. 4 П(С)БО 19, п. 9 П(С)БО 9, що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування в тому числі по періодах: за 2014 рік на суму 1 609 грн., за 2015 рік у сумі 8 813 053 грн., за 2016 рік у сумі 8 828 673 грн., за три квартали 2017 року у сумі 8 828 673 грн. В іншій частині висновки акту перевірки залишились без змін ( т.1 а.с.98-110).

На підставі акту перевірки № 11/28-10-50-16-06/34862441 від 06.03.2018 р. начальником Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС були прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.03.2018 р., яким до позивача було застосовано штрафні санкції за неподання звіту про контрольовані операції на загальну суму 365 400,00 грн.; № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р., яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1914386,25 грн., в тому числі: 1 531 509,00 грн. - за податковим зобовязанням та 382 877,25 - за штрафними санкціями; № НОМЕР_3 від 29.03.2018 р., яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 296 760,00 грн.; № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 8 828 673,00 грн. ( т.1 а.с.113-120)

Не погоджуючись з грошовими зобовязаннями, визначеними відповідачем, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що, частина порушень, виявлених контролюючим органом визнається, позивачем, про що також пояснив у судовому засіданні представник позивача, зокрема.

Заниження податкових зобовязань на суму отриманих послуг від нерезидента (п. 1 розділу «Податок на додану вартість» Відзиву).

Згідно Договору № 1-7-17 від 15.07.2017 р. позивачем було отримано від NINGBO NINGGUANG WEIYE MACHINERY CO., LTD послуги з перевезення морського контейнера.

Відповідачем було встановлено заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 6 401,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р., яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 914 386,25 грн., в тому числі: 1 531 509,00 грн. - за податковим зобовязанням та 382 877,25 - за штрафними санкціями.

З них 6 401,00 грн. сума заниження податкових зобовязань на суму отриманих послуг від нерезидента Позивачем визнається.

Невірне нарахування умовно нарахованих процентів на суму поворотної фінансової допомоги за 2014 рік (п. 1 розділу «Податок на прибуток» Відзиву).

Відповідачем було встановлено заниження суми інших доходів по рядку 03.10.1 додатка ІД до Декларації з податку на прибуток за 2014 рік, у сумі 1 257,00 грн. на порушення п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Кодексу, у звязку з невірним застосуванням облікової ставки НБУ в період фактичного використання поворотної фінансової допомоги, не повернутої на кінець звітного періоду.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 8 828 673,00 грн.

З них 1 257,00 грн., сума заниження інших доходів у звязку з невірним застосуванням облікової ставки НБУ, Позивачем визнається.

Заниження доходу та витрат за 2014 рік на суму курсових різниць (п. 2 розділу «Податок на прибуток» Відзиву).

З результатом розгляду заперечень, з урахуванням додатково наданих документів, відповідачем було встановлено заниження позитивного значення курсових різниць за період 2014 рік на суму 318 502,10 грн. та заниження відємного значення курсових різниць за період 2014 рік на суму 318 150,34 грн.

Таким чином, різниця між цими показниками в розмірі 351,76 грн. і є сумою заниження фінансового результату до оподаткування за 2014 рік, яка і визнається позивачем.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 8 828 673,00 грн.

З них 351,76, сума заниження фінансового результату до оподаткування, Позивачем визнається.

Заниження фінансового результату за 2015-2016 роки на суму курсових різниць (п. 2 розділу «Податок на прибуток» Відзиву).

Відповідачем було встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 56 757,77 грн.

З результатом розгляду заперечень, з урахуванням додатково наданих документів, Відповідачем було встановлено заниження позитивного значення курсових різниць за період 2015-2016 роки на суму 1 423 572,20 грн. та заниження відємного значення курсових різниць за період 2015-2016 роки на суму 1 366 814,44 грн.

Таким чином, різниця між цими показниками в розмірі 56 757,77 грн. і є сумою заниження фінансового результату до оподаткування за 2015-2016 роки, яка і визнається Позивачем.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 8 828 673,00 грн.

З них 56 757,77, сума заниження фінансового результату до оподаткування, позивачем визнається.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, а саме: № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р., № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р. не підлягають задоволенню на суми у розмірах:

- ППР № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р.- 58366,53 грн.,

- ППР № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р. - 6401 грн.

Щодо іншої частини зобов'язань, визначених спірними податковими повідомленнями- рішеннями, суд зазначає наступне.

Стосовно висновку, викладеному в акті перевірки про завищення позивачем відємного значення, що включаються до складу податкового кредиту та податкового кредиту за перевіряємий період на загальну суму 360 150,00 грн. за рахунок не проведення коригування податкового кредиту в сторону зменшення на суму ПДВ з кредиторської заборгованості перед ПрАТ «Полімерагро», ТОВ «Нафтова компанія народна», ТОВ «Торговий дім «Мобільний термінал», яку списано, як безнадійну. Відповідач вказує на порушення з боку позивача щодо відсутності коригування по отриманим товарам без оплати або компенсації, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 360 150,00 грн.

У п. 198.3 ст. 198 ПКУ передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За таких підстав, якщо платник податків отримав товари, роботи, послуги на підставі договору купівлі-продажу (надання робіт/послуг), посилання Відповідача на п. 198.3 ст. 198 ПКУ є недоречним.

Разом із тим, у п. 198.5 ст. 198.5 ПКУ перелічені випадки, коли платник ПДВ податку повинен нарахувати податкові зобов'язання. Однак, серед підстав, встановлених п. 198.5 ст. 198 ПКУ немає: списання простроченої кредиторської заборгованості.

Разом із тим, ст. 192 ПКУ визначає вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту. Серед вказаного переліку відсутня така підстава для коригування податкового кредиту, як списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Дана норма не регулює операції визнання заборгованості безнадійною. Так, при визнанні заборгованості безнадійною не відбувається зміна компенсації за товари/послуги та у продавця не виникає обов'язку виписати покупцю розрахунок коригування з наступним зменшенням у продавця податкових зобов'язань та зменшенням у покупця податкового кредиту.

Твердження відповідача про необхідність коригування податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості суперечить ст.192 ПКУ.

Аналогічну позицію неодноразово було висловлено і Вищим адміністративним судом України, зокрема в Ухвалах від 19.04.2016 р. по справі № К/800/51839/15 та від 24.01.2017 р. по справі № К/800/32280/16.

Щодо висновків контролюючого органу про неподання позивачем звіту про контрольовані операції за 2014 рік по 01.05.2015 року слід зазначити наступне.

Позивач мав взаємовідносини з нерезидентом «GВ Сhеmісаl Іndаstrial (UK) LLР» по контрактах щодо поставки товарів протягом 2014 року на загальну суму 69 359 030,17 грн.

Згідно п.п.39.2.1.2, п. 39.2.1.4 п. 39.2 ст. 39 ПК України, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, контрольованими операціями вважаються - господарські операції (за умови, що їх сума за кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50000000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість) за відповідним календарний рік, однієї із сторін, яких є нерезидент, зареєстрований у державі, в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою 5 і більше відсотків пунктів нижчою ніж в Україні.

Податковий орган вважає, що оскільки згідно отриманої інформації засновниками даного нерезидента є «СЦА Sekretaries Ltd» (місце знаходження - Лондон) і «Мг John Stepan Ке11у» (місцезнаходження - Об'єднані Арабські Емірати) та останній здійснює контроль за її діяльністю з-за кордону, то з метою оподаткування партнерство визнається нерезидентом Великобританії, навіть якщо один з учасників є резидентом Великобританії, а тому контрагент вважається резидентом Об'єднаних Арабських Еміратів, які згідно розпорядження N 1042-р, відносяться до країни в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, а тому Позивач повинен подавати звіт про контрольовані операції за 2014 рік.

З вказаним висновком погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію партнерства з обмеженою відповідальністю від 08.04.2009 року, виданого реєстратором компаній Англії та Уельсу, підтверджується те, що контрагент «GВ Сhеmісаl Іndаstrial (UK) LLР» є нерезидентом України та зареєстрований у Великобританії.

В свою чергу, Великобританія, де зареєстрований контрагент «GВ Сhеmісаl Іndаstrial (UK) LLР» відсутня у переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні (розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №1042-р).

Всі правовідносини на території України повинні здійснюватися відповідно до Конституції України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Слід керуватися принципом законності, відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; та застосовувати інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, слід застосовувати закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону слід виходити із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи вищенаведене, посилання на законодавство Великобританії в даному випадку є безпідставним, оскільки, в Україні діють Конституція України, закони України та міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стосовно посилань відповідача на докази в обґрунтування своїх заперечень в цій частині суд приходить до висновку, що вони не можуть бути враховані при ухваленні рішення з наступних підстав.

Ухвалою суду від 26.04.2018 р. по даній справі було відкрито провадження. Вказаною ухвалою відповідачу було встановлено 15-денний строк з дня отримання зазначеної ухвали для надання до суду відзиву на позов, а також всіх письмових та електронних доказів, та розяснено при цьому необхідність дотримання вимог ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В матеріалах справи міститься датований відповідачем відзив на позов від 24.05.2018 року, однак, до нього не було додано тих доказів, на які посилається відповідач в ньому стосовно обґрунтування своїх заперечень в цій частині. Відповідні докази були подані представником відповідача окремим клопотанням лише в судовому засіданні 10.07.2018 року, тобто зі значним пропуском 15-денного строку встановленого судом для подання відзиву та доказів. При цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував поважності причин несвоєчасного подання доказів та не просив продовжити термін для їх подання, що є підставою для неприйняття їх до розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вказана вимога процесуального закону відповідачем виконана не була.

Щодо висновку відповідача про формування податкового кредиту за рахунок здійснення безтоварних операцій.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону № 996, відповідно до якого фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону № 996, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують, факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п. 134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Так, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Дніпровський будівельник» на підставі Договору поставки № 300602 від 30.06.2015 р. ( т.2 а.с.41-41а) були проведені господарські операції з придбання товару сольвент камяновугільний марки В. Вказані господарські операції оформлені наступними первинними документами: видатковою накладною № 300602 від 30.06.2015 р. на суму 405 550,00 грн., в т.ч. ПДВ 67 591,67 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі Договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., ( т.2 а.с. 87-88) що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000007 від 30.06.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 300602 від 30.06.2015 р. ( т.2 а.с.43а, 59, 89);, видатковою накладною № 210702 від 21.07.2015 р. на суму 541 380,00 грн., в т.ч. ПДВ 90 230,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 200715 від 20.07.2015 р., актом № 10 від 21.07.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 210702 від 21.07.2015 р.( т.2 а.с.43г, 60, 67-69); видатковою накладною № 210703 від 21.07.2015 р. на суму 441 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 73 500,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000008 від 31.07.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 210703 від 21.07.2015 р.( т.2 а.с.44,60а, 87-88, 90); видатковою накладною № 220704 від 22.07.2015 р. на суму 434 700,00 грн., в т.ч. ПДВ 72 450,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000008 від 31.07.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 220704 від 22.07.2015 р. ( т.2 а.с.44а, 60б, 87-88, 90);видатковою накладною № 30801 від 03.08.2015 р. на суму 635 356,00 грн., в т.ч. ПДВ 105 892,67 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 030815 від 03.08.2015 р., актом № 11 від 03.08.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 030801 від 03.08.2015 р. ( т.2 а.с.43б, 60в,67-67в,70,71); видатковою накладною № 40801 від 04.08.2015 р. на суму 478 362,00 грн., в т.ч. ПДВ 79 727,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 040815 від 04.08.2015 р., Актом № 12 від 04.08.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 040801 від 04.08.2015 р. ( т.2 а.с. 43в, 60г, 67-67б,72,73); видатковою накладною № 110801 від 11.08.2015 р. на суму 630 990,00 грн., в т.ч. ПДВ 105165,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 110815 від 10.08.2015 р., актом № 13 від 11.08.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 110801 від 11.08.2015 р.; видатковою накладною № 110802 від 11.08.2015 р. на суму 654 828,00 грн., в т.ч. ПДВ 109 138,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Плаза-Транс»( т.2 а.с.44б, 44в, 60 ґ,60д, 67-67б, 74,75, 84-86);видатковою накладною № 40901 від 04.09.2015 р. на суму 593 268,65 грн., в т.ч. ПДВ 98 878,11 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі Договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 040915 від 04.09.2015 р., актом № 15 від 04.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 040901 від 04.09.2015 р.(т.2 а.с.43, 61а, 67-67б,, 76,77); видатковою накладною № 40902 від 04.09.2015 р. на суму 360 161,32 грн., в т.ч. ПДВ 60 026,89 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000017 від 30.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 040902 від 04.09.2015 р. ( т.2 а.с.42д, 61, 87-88,91).

Поставлена продукція була оплачена позивачем, що підтверджується банківськими виписками: від 01.07.2015 р. на суму 405550,00 грн.; від 21.07.2015 р. на суму 441 000,00 грн.; від 21.07.2015 р. на суму 541380,00 грн.; від 22.07.2015 р. на суму 434 700,00 грн.; від 03.08.2015 р. на суму 635356,00 грн.; від 04.08.2015 р. на суму 478 362,00 грн.; від 11.08.2015 р. на суму 630 990,00 грн.; від 11.08.2015 р. на суму 654 828,00 грн.; від 04.09.2015 р. на суму 953 429,96 грн. ( т.2 а.с.47, 50-50б).

Судом встановлено, що товар сольвент камяновугільний марки В був придбаний позивачем з метою подальшого продажу на користь ПАТ «МАКРОХІМ» на підставі Договору поставки № 84-м від 22.06.2015 р., ( т.2 а.с. 20-40) що підтверджується видатковою накладною № 0307.14 від 03.07.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 0307.9 від 03.07.2015 р. ( т.2 а.с. 19в,63) ; видатковою накладною № 2107.12 від 21.07.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 210703 від 21.07.2015 р. ( т.2 а.с.63а); видатковою накладною № 2107.13 від 21.07.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 210702 від 21.07.2015 р. ( т.2 а.с.63б); видатковою накладною № 2207.3 від 22.07.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ФО-П ОСОБА_4 від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 220704 від 22.07.2015 р. ( т.2 а.с.63в); видатковою накладною № 0308.7 від 03.08.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 030801 від 03.08.2015 р.( т.2 а.с.63г);видатковою накладною № 0408.5 від 04.08.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 040801 від 04.08.2015 р. ( т.а а.с.63 ґ); видатковою накладною 1108.10 від 11.08.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 110801 від 11.08.2015 р.( т.2 а.с.64а); видатковою накладною № 1108.11 від 11.08.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Плаза-Транс»; видатковою накладною № 1109.5 від 11.09.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1109.3 від 11.09.2015 р.( т.2 а.с. 64 б, 19а); видатковою накладною № 1109.6 від 11.09.2015 р. фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1109.4 від 11.09.2015 р. ( т.2 а.с.64в, 19б); видатковою накладною № 1409.3 від 14.09.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1409.1 від 14.09.2015 р.( т.2 а.с.65, 19д).

Також, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Дніпровський будівельник» на підставі договору поставки № 300602 від 30.06.2015 р. були проведені господарські операції з придбання товару метил-трет-бутиловий-ефір марки А. Вказані господарські операції оформлені: видатковою накладною № 140901 від 14.09.2015 р. на суму 556 780,00 грн., в т.ч. ПДВ 92 796,67 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000017 від 30.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 140901 від 14.09.2015 р.( т.2 а.с.42б, 61г,87-88,91);видатковою накладною № 140902 від 14.09.2015 р. на суму 898 310,00 грн., в т.ч. ПДВ 149 718,33 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 140915 від 14.09.2015 р., актом № 17 від 14.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 140902 від 14.09.2015 р.( т.2 а.с.42а, 61в, 67-67б, 82-83); видатковою накладною № 140903 від 14.09.2015 р. на суму 813 932,00 грн., в т.ч. ПДВ 135 655,33 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 140915 від 14.09.2015 р., актом № 16 від 14.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 140903 від 14.09.2015 р.( т.2 а.с. 42, 61б, 67-67б, 80,81); видатковою накладною № 150904 від 15.09.2015 р. на суму 832 874,00 грн., в т.ч. ПДВ 138 812,33 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Плаза-Транс» на підставі договору № 140915 про надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом від 14.09.2015 р., що підтверджується актом № ОУ-0000969 здачі-прийняття робіт (надання послуг) з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом від 15.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 150904 від 15.09.2015 р. ( т.2 а.с.42 ґ, 84-86, 62а); видатковою накладною № 150905 від 15.09.2015 р. на суму 327 754,00 грн., в т.ч. ПДВ 54 625,67 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ФО-П ОСОБА_4 на підставі договору № 9-ТР про надання транспортних послуг від 08.01.2015 р., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ФВ-0000017 від 30.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 150905 від 15.09.2015 р.( т.2 а.с.42в, 62, 87-88,91); видатковою накладною № 2209001 від 22.09.2015 р. на суму 819 888,00 грн., в т.ч. ПДВ 136 648,00 грн., фізичне переміщення товару за вказаною накладною було виконано перевізником ТОВ «Петроль РЗС» на підставі договору № 69/14ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 12.05.2014 р., що підтверджується талоном замовника № 220915 від 22.09.2015 р., актом № 18 від 22.09.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 2209001 від 22.09.2015 р.( т.2 а.с.42г, 62б,67-67б, 78-79).

Поставлена продукція була оплачена позивачем, що підтверджується банківськими виписками: від 14.09.2015 р. на суму 2 300000,00 грн.; від 15.09.2015 р. на суму 1123 000,00 грн.; від 22.09.2015 р. на суму 4 408,00 грн.; від 22.09.2015 р. на суму 425 480,00 грн.; № 443 від 22.09.2015 р. на суму 390 000,00 грн. ( т.2 а.с.44г-46).

Товар метил-трет-бутивований-ефір марки А був придбаний позивачем з метою подальшого продажу на користь ПАТ «МАКРОХІМ» на підставі договору поставки № 84-м від 22.06.2015 р., що підтверджується: видатковою накладною № 0307.14 від 03.07.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 0307.9 від 03.07.2015 р. ( т.2 а.с.19в); видатковою накладною № 1408.8 від 14.09.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ФО-П ОСОБА_4 від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 140901 від 14.09.2015 р. ( т.2 а.с.19д, 65а); видатковою накладною № 1409.5 від 14.09.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1409.2 від 14.09.2015 р. ( т.2 а.с. 19, 65г); видатковою накладною № 1508.7 від 15.09.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ФО-П ОСОБА_4 від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 150905 від 15.09.2015 р. ( т.2 а.с. 66); видатковою накладною № 1509.5 від 15.09.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1509.3 від 15.09.2015 р. ( т.2 а.с. 19г, 65б); видатковою накладною № 1509.6 від 15.09.2015 р., фізичне переміщення товару ПАТ «МАКРОХІМ» здійснювало власними силами, що підтверджується ТТН № 1509.4 від 15.09.2015 р. ( т.2 а.с. 19б,65в); видатковою накладною № 1509.7 від 15.09.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Плаза-Транс» від ТОВ «Дніпровський будівельник» м. Дніпродзержинськ до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл., що підтверджується ТТН № 150904 від 15.09.2015 р. ( т.2 а.с. 19 ґ, 66а); видатковою накладною № 2209.9 від 22.09.2015 р., фізичне переміщення товару здійснювалось перевізником ТОВ «Петроль РЗС» від ТОВ «Дніпровський будівельник» Харківська область (м. Дергачі) до ПАТ «МАКРОХІМ» м. Бровари Київська обл ( а.с.66 б т.2).

З метою зберігання товару, позивачем орендувались ємності для зберігання нафтопродуктів у ФО-П ОСОБА_5 на підставі Договору суборенди від 01.01.2014 р. та Актів прийому-передачі майна від 28.05.2015 р.; від 09.06.2015 р.; від 03.07.2015 р.; від 06.07.2015 р.; від 08.07.2015 р.; від 18.08.2015 р.; від 18.09.2015 р.; від 23.09.2015 р. ( т.2 а.с.12г-13е).

Поставлена позивачем продукція була оплачена ПАТ «МАКРОХІМ», що підтверджується банківськими виписками: від 15.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 15.07.2015 р. на суму 350 000,00 грн.; від 15.07.2015 р. на суму 650 000,00 грн.; від 16.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 16.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 17.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 17.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 20.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн.; від 20.07.2015 р. на суму 1 000 000,00 грн. та платіжними дорученнями: № 3572 від 17.05.2016 р. на суму 1 597 000,00 грн.; № 3573 від 17.05.2016 р. на суму 103 000,00 грн.; № 3580 від 17.05.2016 р. на суму 400 000,00 грн.; № 4133 від 03.06.2016 р. на суму 1 000 000,00 грн.; № 4698 від 24.06.2016 р. на суму 1 500 000,00 грн.; № 5110 від 12.07.2016 р. на суму 3 000 000,00 грн.; № 5371 від 21.07.2016 р. на суму 1 200 000,00 грн.; № 6938 від 13.09.2016 р. на суму 1 000 000,00 грн.; № 8585 від 03.11.2016 р. на суму 2 680 335,65 грн. ( т. 2а с. 14-18б).

Вказані вище документи не містять жодних дефектів форми чи змісту, складені та підписані належними представниками сторін, призвели до змін майнового стану позивача, отже в повній мірі підтверджують реальність здійснених позивачем господарських операцій.

Щодо тверджень відповідача про неможливість здійснення маршрутів, здійснених ФО-П ОСОБА_4 на підставі ТТН № 210703 від 21.07.2015 р. за маршрутом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровська обл. м. Бровари Київська обл. та ТТН № 220704 від 22.07.2015 р. за маршрутом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровська обл. м. Бровари Київська обл. на підставі відомостей з Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ФВ-0000008 від 31.07.2015 р., щоденно однією фізичною особою, суд такі відхиляє, оскільки відстань, яку подолав автотранспорт з причепом за один день складає 1 100 км.

З цього приводу суд погоджується з зауваженнями позивача, що з такими висновками відповідача погодитись не можна, з огляду на ті обставини, що відстань між вказаними пунктами навантаження (м. Дніпродзержинськ) та розвантаження (м. Бровари) складає близько 450 км. Відповідно до умов договорів про надання послуг з перевезення строк перевезення вантажів встановлюється з розрахунку швидкості транспорту 50 км/год, таким чином, навантажений автомобіль не може рухатись з більшою швидкістю. Виходячи з вказаних даних, відстань в 450 км з м. Дніпродзержинськ до м. Київ, автомобіль може подолати не більше ніж за 9 годин. Крім того, в тих же договорах зазначено, що час розвантаження товару не може перевищувати 2 годин 30 хвилин з моменту прибуття транспортного засобу на розвантаження, таким чином, водій мав достатньо часу для відпочинку перед зворотнім шляхом. Також, не можна виключати тієї можливості, що в зворотному напрямку автомобілем міг керувати інший водій. Більше того, на зворотному шляху прямування обмежень щодо швидкості руху у 50 км/год немає, оскільки автомобіль повертається порожнім, що говорить про те, що та сама відстань в 450 км, але назад могла бути подолана менше ніж за 9 годин. Ні в акті перевірки, ні у відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не дає відповідей на вказані питання та доказів на підтвердження своїх висновків. З яких підстав відповідач зробив висновок, що маршрут обовязково мав виконуватись однією особою незрозуміло, доказів цього відповідач не надав.

Суд також враховує, що позивач не зобовязаний контролювати та перевіряти дотримання перевізником вимог чинного законодавства щодо перевезень. Замовивши послугу з перевезення, позивач отримав її результат, який його задовольнив, та здійснив її оплату.

Таким чином, порушення з боку перевізника щодо часу знаходження його водіїв в дорозі не можуть створювати жодної відповідальності для позивача, більше того, свідчити про безтоварність операцій.

Щодо придбання товару у ТОВ «Дніпровський будівельник». Так, судом було встановлено, що в акті перевірки та відзиві на позов відповідач посилається на те, що ТОВ «Дніпровський будівельник» в 4 кварталі 2015 року мало у штаті лише 4 працівників, при цьому не мало основних засобів та не здійснювало імпортних та експортних операцій.

Суд не може не прийняти до уваги заперечення позивача з цього приводу, про те що посилання відповідача на вказані обставини як на доказ безтоварності господарської операції є хибними з огляду на наступне.

Відповідач жодним чином не доводить та не обґрунтовує свої висновки про недостатню кількість працівників у контрагентів позивача. Відповідей на питання про те, яка саме кількість працівників, на думку відповідача, має бути на підприємстві для виконання такого роду робіт та яким нормативним актом вона встановлена, ні акт перевірки ні відзив не містять. Не враховую відповідач також і таке слушне зауваження з боку позивача про те, що до виконання окремих робіт ТОВ «Дніпровський будівельник» міг залучати сторонні підрядні організації. Також, відповідач не наводить жодного обґрунтування та доказів щодо твердження про відсутність на підприємстві основних засобів. Посилаючись за Фінансовий звіт за 2015 рік, відповідач не враховує, що основні засоби на підприємстві можуть залучатись в тимчасове користування шляхом їх орендування. Посилання відповідача на не здійснення ТОВ «Дніпровський будівельник» імпортних та експортних операцій сам же відповідач і спростовує. Так, відповідач вказує, що товар придбаний позивачем має імпортне походження. В той же час, відповідач сам вказує та підтверджує, що ТОВ «Дніпровський будівельник» не імпортувало цей товар, а придбало його у вітчизняних підприємств ПП «Дніпрокомплект» та ПрАТ «МАКІЇВКОКС».

Навіть, якщо при придбанні цього товару ТОВ «Дніпровський будівельник» чи його контрагенти і допустило ймовірні, на думку відповідача, порушення це жодним чином не може створювати для позивача жодної відповідальності та інших негативних наслідків, враховуючи що податкове законодавство не передбачає солідарної відповідальності платників податків. Більше того, обовязку контролювати та перевіряти діяльність своїх контрагентів позивач не має.

Посилання відповідача на розбіжності у датах придбання та наступної реалізації контрагентами позивача придбаної ним продукції було спростовано позивачем. Зокрема, позивач вказував, що відповідно до специфічності технологічних процесів та обсягів товарообігу, досить розповсюдженою є практика коли фактично товар доставляється покупцю однією датою, але чекаючи належного оформлення та проходження відповідних перевірок та узгоджень, формальне «прийняття» товару зі складанням відповідних первинних документів може відбуватись пізніше. Вказане пояснює те, що ще до дати формального оформлення факту прийняття товару, вже було складено документи на його наступну реалізацію, у звязку з фактичною доставкою товару на територію підприємства. Посилання відповідача на ймовірну відсутність реального отримання товару ТОВ «Дніпровський будівельник» від ПрАТ «МАКІЇВКОКС» також спростовуються самим же відповідачем.

Так, відповідач вказує, що згідно Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/33228/15-к проводиться досудове слідство за кримінальним провадженням № 0001121 від 06.10.2015 р., в рамках якого ніби то було встановлено, що службові особи ПрАТ «МАКІЇВКОКС» та ТОВ «Дніпровський будівельник» за попередньою змовою організували схему вивозу залізничним транспортом з тимчасово окупованої території на територію України підакцизного товару. Вказана обставина суперечить висновку відповідача про безтоварність операцій, оскільки сам же відповідач стверджує про незаконне переміщення товарів.

Слід зазначити, що позивач не має нести відповідальність за можливі порушення з боку ПрАТ «МАКІЇВКОКС», оскільки не має з ним жодних правовідносин, а вищевказане кримінальне провадження не стосується діяльності позивача.

Посилання відповідача на взаємовідносини по ланцюгу між ТОВ «Дніпровський будівельник» та ТОВ «Аль-Віто» також є безпідставними. Відповідач, знову ж таки, вказує на недостатність працівників, хоча сам зазначає, що їх кількість 21 чоловік, та основних засобів у ТОВ «Аль-Віто», при цьому не вказує чи регламентована та якою саме має бути необхідна кількість працівників та не враховує можливість отримання в оренду основних засобів. Вказуючи на встановлення в діяльності ТОВ «Дніпровський будівельник» ознак фіктивності, що направлено на надання податкової вигоди та безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ третім особам, відповідач не наводить при цьому встановленого законом самого визначення такого терміну як «ознаки фіктивності», його нормативної регламентації та правових наслідків такої діяльності.

Наявність кримінальних проваджень, на які посилається відповідач, також жодним чином не може мати своїм наслідком застосування будь-яких санкцій до позивача з тих підстав, що позивач не є стороною вказаних кримінальних проваджень; з підприємствами, щодо яких здійснюється досудове слідство позивач у правовідносини не вступав; ймовірні порушення, з боку контрагентів позивача не тягнуть для нього жодних наслідків; дослідження кримінальних правопорушень та саме по собі досудове слідство не є предметом діяльності податкових органів, які проводять перевірки дотримання вимог податкового законодавства; обставини, які є предметом кримінальних проваджень ніким не підтверджені та не встановлені, відповідно не мають наперед встановленої преюдиційної сили за відсутності обвинувальних вироків суду; жодних правових наслідків наявність вказаних кримінальних проваджень для позивача за собою не тягне.

Важливим є той факт, що позивач не наділений правом та не має обовязку здійснювати контроль за діяльністю не лише своїх контрагентів, а і інших учасників господарських правовідносин по «ланцюгу» руху товару.

В акті перевірки податковий орган не наводить жодних порушень з боку позивача щодо форми та змісту документів первинного бухгалтерського обліку; змісту господарських операцій; правильності та повноти відображення господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку; правильності та своєчасності складання та подання податкової та бухгалтерської звітності.

Посилання податкового органу на наявність нібито порушень податкового законодавства з боку постачальника позивача, а у даному випадку йдеться взагалі про наявність нібито порушень з боку постачальника позивача не може бути підставою для нарахування податкових зобовязань платнику податків з огляду на наступне.

Також, чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Посилання податкового органу на наявність кримінального провадження відносно дій службових осіб ПрАТ «Макіївкокс» який є постачальником ТОВ «Дніпровський будівельник», який в свої чергу є постачальником позивача є незаконним також з огляду на те, що відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні по справі "Інтерсплав проти України" (Заява N 803/02) від 09.01.2007 р. зазначено, що на думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Однією з ознак задекларованої в ст. 1 Конституції України правової держави є реалізація принципів законності, одним з найважливіших принципів законності безумовно є принцип єдності застосування правових норм.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок про те, що принцип правової визначеності - фундаментальний аспект верховенства права: «Для того щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб рішення судів були розумно передбачуваними» (справи «SW проти Великобританії», «Коккінакіс проти Греції»).

Стосовно висновків відповідача про недостатність матеріально технічної бази та персоналу необхідно зазначити наступне. Доводи відповідача щодо відсутності у контрагента позивача основних засобів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, суд відхиляє, оскільки наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування (Ухвала ВАСУ від 04 березня 2014 р. по справі К/9991/27474/12).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Так, посилання відповідача на відсутність у спірних контрагентів об'єктивної можливості для виконання спірних поставок в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу за даних обставин були об'єктивно відхилені судом. Адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів, робіт, послуг постачальником (Ухвала ВАСУ від 20 листопада 2013 р. по справі К/800/39966/13).

Посилання відповідача на відсутність у зазначених постачальників об'єктивної можливості для виконання поставки товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу за даних обставин були об'єктивно відхилені судами. Адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником (Ухвала ВАСУ від 26 червня 2013 р. по справі К/9991/71450/12).

Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст.ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним, бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним (Ухвала ВАСУ від 13 лютого 2013 р. по справі К/9991/47174/12).

Відповідно до ст. 56.21 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміст акту перевірки складається з декларування загальних норм законодавства України, та не містить жодних конкретних фактів порушень податкового законодавства з боку позивача.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно позивача податкових повідомлень - рішень, які є предметом розгляду вказаної справи.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" (вул. Рудика, буд. 6, корп. 7В,м. Харків,61070, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (вул. Дегтярівська, буд. 11г,м. Київ,04119, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати у повному обсязі податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_3 від 29.03.2018 р., № НОМЕР_1 від 29.03.2018 р. , які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір".

Скасувати частково податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р., № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р. , які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір", а саме: № НОМЕР_2 від 29.03.2018 р. на суму 1525107,67 грн. ( один мільйон п'ятсот двадцять п'ять тисяч сто сім гривень 67 копійок) та № НОМЕР_4 від 29.03.2018 р. на суму 8770306,00 грн. ( вісім мільйонів сімсот сімдесят тисяч триста шість гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (вул. Дегтярівська, буд. 11г,м. Київ,04119, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" (вул. Рудика, буд. 6, корп. 7В,м. Харків,61070, ) у розмірі170106,79 грн. ( сто сімдесят тисяч сто шість гривень 79 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 липня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.