Справа № 811/1379/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Кропивницький справа № 811/1379/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу ОСОБА_1 до Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд визнати протиправною відмову та зобов'язати відповідача надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно заяви від 30.10.17 р.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.10.2017 року на підставі ч.3 ст.29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" позивач звернувся до відповідача як до уповноваженого органу містобудування та архітектури, із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для ведення особистого селянського господарства. До заяви були додані усі документи, що встановлені абз. 1 та 2 ч. 3 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Однак, відповідач листом від 08.11.2017 №01-19/13 "Про розгляд заяви щодо видачі містобудівних умов та обмежень", посилаючись на відсутність на цей час детального плану території, а також неподання заявником повного переліку документів, відмовило ОСОБА_2 у наданні йому вищезазначених містобудівних умов та обмежень.

Позивач вважає незаконною відмову у наданні містобудівних умов та обмежень, оскільки чинним законодавством не передбачена зазначена підстава відмови у їх видачі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.18-19), в якому зазначив, що позивач при зверненні із заявою про надання містобудівних умов і обмежень для ведення особистого селянського господарства, не надав повного переліку документів, визначених п.3 ст.29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також враховуючи відсутність розробленого детального плану території, відповідачем відмовлено у наданні містобудівних умов.

Тому, відповідач зазначив, що діяв в межах своїх повноважень, відповідно до норм чинного законодавства, відмовляючи позивачу в наданні містобудівних умов і обмежень.

Також відповідач зазначив, що розроблення детального плану територій здійснюється на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що діяв згідно чинного законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що листом від 30.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Бобринецької районної Державної адміністрації із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для ведення особистого селянського господарства (а.с.7).

Листом №01-19/13 від 08.11.2017 року, відповідач, посилаючись на відсутність на цей час детального плану території та ненадання повного переліку документів, відмовило ОСОБА_1 у наданні йому вищезазначених містобудівних умов та обмежень (а.с.8).

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що містобудівні умови та обмеження віднесено до основних складових вихідних даних.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Перелік підстав для відмови є вичерпним та імперативним.

Отже, відповідач, як спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури, за заявою особи про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у користуванні у такої особи, надає на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви містобудівні умови та обмеження.

Єдиною законодавчою підставою для прийняття рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень при розгляді заяви позивача визначено невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, що визначається таким органом.

З матеріалів справи судом встановлено, що за наслідком розгляду заяви позивача від 30.10.2017 року про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, відповідач листом №01-19/13 від 08.11.2017 року повідомив про відмову у наданні містобудівних умов з посиланням на відсутність затвердженого детального плану території а також подання неповного переліку документів.

Зі змісту листа-відповіді від 08.11.2017 року №01-19/13 випливає, що на момент звернення позивача із заявою про надання містобудівних умов і обмежень відсутній детальний план території.

Тобто, у відповіді міститься посилання на невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (детального плану території), який ще не затверджений.

На переконання суду, нормативна конструкція ч. 4 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", де передбачені підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, передбачає оцінку відповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, яка вже затверджена і є чинною.

Нормативні приписи, що не набрали чинності, не можуть породжувати будь-яких обов'язків для особи.

Судом встановлено, що разом із заявою позивачем до Бобринецької РДА подано:

- засвідчену копію документа, що підтверджує право власності;

- ситуаційний план (схема) щодо знаходження земельної ділянки;

- викопіювання з топографо-геодезичного плану у масштабі 1:2000;

- (витяг з кадастрового плану) витяг з земельного кадастру;

- фотофіксацію земельної ділянки;

- копію паспорта;

- містобудівний розрахунок запланованого об'єкта будівництва (а.с.31-35, 38-42, 44).

Таким чином, відповідач у листі №01-19/13 від 08.11.2017 року не зазначив законних підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, що визначені ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних та допустимих доказів прийняття відповідного рішення, передбаченого ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідач, як суб'єкт владних повноважень суду не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій Бобринецької РДА, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, суд не може зобов'язати Бобринецьку районну державну адміністрацію Кіровоградської області видати містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, з огляду на наступне.

Прийняттю рішення про надання містобудівних умов і обмежень передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати відповідача видати містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішення.

Отже, в даному випадку вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2017 року про надання містобудівних умов та обмежень та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також, в прохальній частині позивних вимог позивач просить суд стягнути з Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області 50000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995р. №4, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В адміністративному позові позивач зазначає, що відповідач, відмовивши йому у наданні містобудівних умов та обмежень завдав позивачу моральних страждань, втраті інвестора, що призвело до порушення його прав як громадянина через неможливість отримання дозволів на проведення електромереж.

Однак судом не встановлено факту заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань позивач суду не надав.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 50000 грн. у якості компенсації моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно прохання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто, це право суду, а не його обов'язок, суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов'язанні суб'єкта владних повноважень подати звіт.

При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб'єкта владних повноважень обов'язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов'язки виконувати в рамках законодавства.

Враховуючи те, що позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч. 1 ст. 382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір не стягується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов заяви ОСОБА_1 до Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 згідно із заявою від 30.10.2017 року.

Зобов'язати Бобринецьку районну державну адміністрацію Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2017 року про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько