Справа № 750/4413/18
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4413/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Глущенко Я.Б.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2018 року, суддя Литвиненко І.В., у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження №55980428,-

У С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання постанови Головного державного виконавця Відділу примусовго виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько А.М. про накладення штрафу від 25.04.2018 року у виконавчому провадження №55980428 неправомірною, скасування постанови про накладення штрафу від 25.04.2018 року у даному виконавчому провадженні.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2018 року представник відповідача головний державний виконавець Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько Андрій Миколайович подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько А.М. відкрито виконавче провадження №55980428 з виконання виконавчого листа №750/12437/17, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова від 12.03.2018 року про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників ОВС України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМ України №988 від 11 листопада 2011 року «Про грошове забезпечення поліцейських Нацполіції», починаючи з 01.01.2016 року на підставі довідки МВС в Чернігівській області №101/01181 від 05.05.2017 року.

Головним управлінням ПФУ листом від 04.04.2018 року повідомлено відповідача про виконання рішення суду в частині проведення перерахунку пенсії з 01.01.2016 року. Доплата до пенсії за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року в розмірі 2 784,54 грн виплачена 16.03.2018 року. Пенсія з надбавками в розмірі 6 204,47 грн виплачується щомісячно з 01.01.2018 року. Крім того, повідомлено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, але нарахована суму стягнувачу не виплачена у зв'язку з відсутністю коштів та змінами в правовому регулюванні спірних правовідносин, а саме. прийняття КМ України постанови №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою з 24.02.2018 року врегульовано на законодавчому рівні порядок виплати пенсій, перерахованих відповідно до постанови КМ України №988 від 15.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Також Головне управління повідомило про звернення до суду із заявою про розстрочення виплати донарахованої суми пенсії до графіку, встановленої постановою КМ України №103.

25.04.2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду у розмірі 5100 грн згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі не виконання без поважних причин у встановлений законодавством строк рішення, що зобов»язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян боржника - юридичну особу - 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановленює новий строк виконаня.

Скасовуючи оскаржувану постанову суд першої інстанції зазначив, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення штрафу з позивача, оскільки невиконання рішення суду в частині відсутності коштів у пенсійного органу не може вважатись невиконанням судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше пяти робочих днів з дня його накладенняповторно перевіряє стан виконання рішення суду.

Згідно із частиною першою статті 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; було чинним на час виникнення спірних відносин; далі Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 розділу ІІ Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Суд першої інстанції, з чим повністю погоджується колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду, дійшов вірного висновку про те, що невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Доводи апелянта щодо неповажності невиконання рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищезазанчені доводи.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року № 405/3663/13-а.

Посилання апелянта на рішення Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» колегія суддів вважає ніяким чином не спростовує законність прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Приймаючи рішення про скасування постанови, суд перевіряє наявність вини в діях пенсійного органу щодо невиконання рішення суду.

Як було встановлено в ході розгляду справи, невиплата стягувачу всіх коштів за рішенням суду мало місце не з вини пенсійного органу, оскільки відбулися зміни в правовому регулюванні спірних правовідносин, а саме прийнято Кабінетом Міністрів України постанову №103 про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням вимог матеріального і процессуального права і підстав для його скасування не має.

Що стосується доводів апелянта про безпідставне стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області судових витрат , то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб»єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб»єкта владних повноважень, пов»язані із залученняим свідків та проведенням експертиз.

У розумінні даної норми закону судові витрати - сплачений судовий збір при подачі до суду позову не є витратами, пов'язаними із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, судом першої інстанції було прийнято помилкове рішення про стягнення судових витрат у розмірі 1762 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково та ухвалити новее рішення у відповідній частині.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасувати судового рішення суду першої інстанції частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального або процессуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині стягнення судових витрат у розмірі 1762 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 287, 308, 310, 313, 315, 317 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2018 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області судових витрат скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Глущенко Я.Б.

Повний текст виготовлено: 19 липня 2018 року.