Справа № 591/4143/18
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/4143/18
Провадження № 2-а/591/399/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 Кен

перекладача ОСОБА_3 Туан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу № 591/ 4143/18 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2018 року УДМС в Сумській області завернулось з вищевказаним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що 16 липня 2018 року працівниками відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Сумській області разом з ГУНП в Сумській області разом з працівниками поліції в с. В.Сироватка виявили громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, який є громадянином ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5, має НОМЕР_1, виданий 14.05.2018 року дійсний до 14.05.2028 року, однак перетнув кордон поза межами пунктів пропуску. У паспорті відповідача відсутні відмітки про перетин кордону України, однак в паспорті наявна віза Російської Федерації. Відповідач не працює та не має коштів для виїзду з України.

Позивач вказує, що відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, він не звертався, не покинув територію України самостійно, а тому позивач просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, оскільки не має коштів на виїзд, позивач просить затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України та звернути рішення до негайного виконання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач позов визнав, пояснив суду, що він розуміє, що незаконно знаходиться на території України, так як не оформив документів, які б надавали йому дозвіл на перебування в Україні. Відповідач пояснив, що через людину у ОСОБА_5 він оформив документи, так як у нього є мета потрапити до будь-якої країни Європи на роботу, і він планував потрапити до Європи через Росію, розуміючи, що з Росії він буде їхати до Європи нелегально. Він планував їхати через Україну, Чехію до Німеччини. Він прилетів літаком з ОСОБА_5 до Російської Федерації м. Москва, де його зустрів чоловік, який привіз його у закрите приміщення якогось сараю, без вікон, і там відповідач перебував декілька днів, разом з іншими громадянами ОСОБА_5. Виходити з приміщення їм не дозволяли. Після цього його привезли на вантажному автомобілі у ліс. Разом з іншими громадянами ОСОБА_5 вони йшли вночі лісом дві доби, і пішки перетинали кордон, їх вів чоловік словянської зовнішності. Після цього його та ще декількох громадян ОСОБА_5 посадили до автомобіля, сказали лягти на підлогу і кудись повезли. Він не розумів, на території якої держави він перебуває. Потім їх затримали. Через перекладача він дізнався, що він знаходиться на території України. У нього є сімя у Вєтнамі, однак родичі не мають можливості вислати йому гроші для купівлі квитків додому. На запитання головуючого відповідач пояснив, що він не має коштів на те, щоб самостійно покинути територію України, і не заперечує проти примусового видворення його за межі України. Також пояснив, що не заперечує проти поміщення його до центру тимчасового перебування іноземців.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2018 року громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, ІНФОРМАЦІЯ_1, перетнув кордон України поза пропускним пунктом, документів які б давали йому право проживати в Україні немає.

Постановою начальника УДМС України в Сумській області від 17 липня 2018 року громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с10).

Відповідач ОСОБА_2 Кен документований паспортом С№5231479, та є громадянином ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 (а.с.9).

Як вбачається з копії сторінки паспорту відповідача , в ньому мається відмітка про перетин кордону РФ, з якої видно, що ОСОБА_2 Кен прибув на території РФ 28.06.2018 року (а.с.25).

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, ст. 1, визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у звязку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Із пояснень відповідача вбачається, що він прибув в Україну поза пунктом пропуску, він не має документів, які б давали йому право перетнути кордон України та на законних підставах перебувати в Україні. Розуміє, що на території України перебуває незаконно.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

17 липня 2018 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 108 про примусове видворення за мажі України ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 21 липня 2018 року (а.с. 11).

17 липня 2018 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 21 липня 2018 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні, рішення йому розяснено та зрозуміле (а.с.12.).

Відповідачем в судовому засіданні надані усні пояснення вєтнамською мовою, перекладені на українську, з яких вбачається, що у відповідача відсутні кошти, щоб самостійно покинути територію України, і він розуміє нелегальність свого перебування на території України.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 288 КАС України, за позовом органу (підрозділу), який подав такий позов, може застосувати до іноземця або особи без громадянства один із таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи або організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав рішення уповноваженого органу від 17 липня 2018 року про залишення території України у встановлений термін та не має наміру та можливості в добровільному порядку виконати це рішення.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак він підлягає примусовому видворенню за межі України, а тому позов в частині примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен підлягає задоволенню.

Щодо затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців суд визначає наступне.

При розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документів (візи), що дає право перебування на території України, відсутність офіційних джерел доходу, а також приймаючи до уваги те, що відповідач незаконно перетнув державний кордон, не виконав рішення уповноваженого органу про залишення території України, станом на сьогоднішній день відсутній законодавчо визначений механізм внесення іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок у разі застосування застави у порядку визначеному ст. 289 КАС України, суд вважає необхідним затримати відповідача з поміщенням на строк до шести місяців у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення.

Крім того, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 371 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 139, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 28, , до громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен (HO HAI CAN), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен (HO HAI CAN), ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням строком до шести місяців у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постанову суду в частині затримання громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 Кен, (HO HAI CAN), 27.08.1986 народження, та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Судове рішення ухвалено, складено та підписано 19 липня 2018 року.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова