Справа № 807/119/18
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

при секретарі Меркуловій Ю.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Радя О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративний позов ОСОБА_3 (88000, АДРЕСА_1), до Ужгородського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Православна Набережна, 20) про визнання протиправним дій та рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (88000, АДРЕСА_1), до Ужгородського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Православна Набережна, 20) за яким він просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородського міського відділу Головного правління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 08.02.2018 року про примусове повернення та заборону в'їзду в Україну терміном на три роки громадянину Республіки Азейбарджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування скарги скаржник зазначив наступне.

Рішенням заступника начальника Ужгородського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 08 лютого 2018 року примусово повернуто з України та заборонено в'їзд в Україну терміном на три роки - громадянину Республіки Азейбарджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Підставами для прийняття зазначеного рішення органом ДМС України у Закарпатській області зазначено: відсутність постійного місця проживання та близьких родичів на території України, а також те, що до органів та підрозділів міграційної служби з заявою та документами, необхідних для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Позивач не звертався.

Вважаю, що зазначене рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що прийняте передчасно з врахуванням п. 1.6. Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», оскільки наведені підстави свого підтвердження щодо Позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 не знайшли. Позивач має сім'ю та постійне місце проживання в Україні. Так, з червня 2017 року Позивач проживає у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_2. Про даний факт достовірно відомо було працівникам ДМС України при винесенні оскаржуваного рішення.

Також при прийнятті рішення про примусове повернення з подальшою забороною і в'їзду в Україну терміном на три роки, не було враховано характеризуючих даних особи Позивача, а саме: до кримінальної відповідальності на території України він не притягувався, має постійне місце проживання та кошти на утримання сім'ї, правил співжиття ніколи не порушував, приводи органами поліції щодо нього здійснювалися, скарг від сусідів щодо його поведінки за місцем проживання не поступало.

В даному випадку безпідставне винесення рішення щодо заборони в'їзду на територію є активною поведінкою суб'єкта владних повноважень, яка має вплив на права та інтереси ОСОБА_3, а також порушенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача категорично заперечив проти задоволення зазначеного позову судом, надав суду усні пояснення та подав письмовий відзив на позов.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням заступника начальника Ужгородського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 08 лютого 2018 року примусово повернуто з України та заборонено в'їзд в Україну терміном на три роки - громадянину Республіки Азейбарджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773 (Далі - Закон № 3773) - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 26 Конституції та статтею 3 Закону № 3773 визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України,- за винятками, встановленими конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 3773 документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі - Порядок) - іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно статті 23 Закону №3773 нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді 27.10.2017 року було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Перевіркою документів на право перебування/проживання іноземця в Україні встановлено, що у ОСОБА_3 відсутні документи на право перебування в Україні та відповідно реєстрація місця проживання/ перебування.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

06 лютого 2018 року позивача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно з яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації ДПС України та СБУ України від 23.04.2012 № 353/271/150- рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції.

Відповідно до наданих пояснень позивача та дослідження всіх обставин справи, позивач до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами необхідними для продовження законного терміну перебування на території України не звертався.

Враховуючи вище викладене та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Ужгородським MB ГУДМС України в Закарпатській області 08 лютого 2018 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Азербайджана ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Щодо прийняття рішення про заборону в'їзду на територію України строком на 3 роки ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, а саме пункту 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» - при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3773-17). При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3 773-17).

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3773-17) рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що рішення Ужгородського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 08.02.2018 року про примусове повернення з України громадянина Азербайджана ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача - незаконними та необґрунтованими, відтак слід відмовити у задоволенні позову позивача.

Керуючись ст.ст. 20, 241 - 255, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст. 293 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (88000, АДРЕСА_1), до Ужгородського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Православна Набережна, 20) про визнання протиправним дій та рішення суб'єкта владних повноважень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах цієї категорії можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 25.07.2018 року.

Суддя Н.В. Дергачова