Справа № 826/4102/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2018 року № 826/4102/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.06.2015 №3859-17, №3861-17, №3860-17, №3862-17, від 11.06.2015 №4535-17, від 12.06.2015 №4688-17 та стягнути з відповідача грошову суму в загальному розмірі 150 000,00 грн., сплачену відповідно до квитанцій про сплату транспортного податку за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних рішень, що обумовлено тим, що рішення Київської міської ради, яким установлений транспортний податок з фізичних осіб, може бути застосовано не раніше 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адміністративний позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Яценко О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, а саме вказувала на те, що згідно з п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. Таким чином, транспортні засоби, які належать позивачу на праві приватної власності, є об'єктами оподаткування, а позивач платником транспортного податку. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та складеними з урахуванням норм діючого законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на вищевказану норму, представники сторін заявили письмове клопотання про здійснення розгляду справи в письмовому провадженні.

Так, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України 19 квітня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2018 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Надалі, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, позивач є власником транспортних засобів:

- MERCEDES-BENZ, модель - G500, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, чорного кольору, об'єм двигуна - 5461;

- MERCEDES-BENZ, модель - GL 500 4 МАТІС, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2, чорного кольору, об'єм двигуна - 4663;

- BMW, модель - 7601, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3, сірого кольору, об'єм двигуна - 5972;

- MERCEDES-BENZ, модель - S 500 4 МАТІС, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_4, білого кольору, об'єм двигуна - 4663;

- BMW, модель - 7501, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_5, коричневого кольору, об'єм двигуна - 4395;

- BMW, модель - 7501, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_6, чорного кольору, об'єм двигуна - 4395.

Так, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві, згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 10.06.2015 №3859-17, №3861-17, №3860-17, №3862-17, від 11.06.2015 №4535-17, від 12.06.2015 №4688-17, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання в загальному розмірі 150 000,00 грн. за платежем: транспортний податок з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).

Статтею 4 ПК України визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:

- визначений в п. п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- визначений в п. п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

- визначений в п. п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

- визначений в п. п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Суд зазначає, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок.

Відповідно до п. п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п. п. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 ПК України).

Відповідно до п. п. 10.1.1. п. 10.1 ст. 10 та ст. 265 ПК України транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог ПК України вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені ПК України (п.п. 4.2, 4.4, 10.4 ПК України).

Відповідно до п. 12.3. ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктами 12.3.1. - 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 ПК України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4. ст. 12 ПК України.

Зокрема, до повноважень місцевих рад належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (п. 12.4.3. ПК України).

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п. п. 12.3.4 цієї статті.

У частині 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629» установлений транспортний податок та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить норми, аналогічні тим, що викладені в ПК України.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, вказане вище рішення Київської міської ради, було опубліковане у газеті «Хрещатик» 06.03.2015.

Отже, рішення, яким введено транспортний податок на території міста Києва, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення, що відбулось 06.03.2015.

Відтак, враховуючи закріплений в ПК України принцип стабільності податкового законодавства, визначені в п. 12.3. ст. 12, п. 12.4.3. п. 12.4. ст. 12 ПК України межі повноважень міських рад щодо податків та зборів, а також з огляду на норму ч. 2 ст. 19 Конституції України, рішення Київської міської ради, яким установлений новий місцевий податок, може бути застосоване не раніше 2016 року.

При цьому, норми п. п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 та п. п. 56.21 ст. 56 ПК України зобов'язують суд, у разі коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, приймати рішення на користь платника податків.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ПК України та Положення про транспортний податок транспортний податок сплачується за базовий період (рік), але пропорційно кількості місяців, на протязі яких особа володіє легковим автомобілем, що є об'єктом оподаткування. Оскільки нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, (ст. 58 Конституції України), то визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку за повний 2015 рік, враховуючи, що рішення місцевої ради про введення на території міста цього податку було оприлюднене лише в березні 2015 року, є передчасним та неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, та враховуючи всі наведені обставини, керуючись п. п. 56.21 ст. 56 ПК України, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві від 10.06.2015 № 3859-17, № 3861-17, № 3860-17, № 3862-17, від 11.06.2015 № 4535-17, від 12.06.2015 № 4688-17, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000,00 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві грошової суми в загальному розмірі 150000, 00 грн., з огляду на наступне.

Умови повернення помилково сплачених грошових зобов'язань врегульовані статті 43 ПК України та Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого 15.12.2015 наказом Міністерства фінансів України №1146.

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку орган ДФС готує висновок на повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання у разі, якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачені.

Відповідно до п. 43.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Як убачається з матеріалів справи, позивач сплатив транспортний податок у загальному розмірі 150 000,00 грн., з яких:

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 10.06.2015 № 3859-17;

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 10.06.2015 № 3861-17;

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 10.06.2015 № 3860-17;

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 10.06.2015 № 3862-17;

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 11.06.2015 № 4535-17;

- 25 000,00 грн., сплачені відповідно до квитанції від 27.08.2015 про сплату транспортного податку за податковим повідомлення-рішенням від 12.06.2015 № 4688-17.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (стаття 38 ПК України).

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Таким чином, позивач поза межами процедури, встановленої ст. 43 Податкового кодексу України, намагається повернути суми погашеного податкового зобов'язання.

Позивач стверджує, що 28.12.2017 він звертався до відповідача з відповідною заявою про повернення коштів, відповідно до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого 15.12.2015 наказом Міністерства фінансів України №1146, але відповіді на свою заяву від податкового органу так і не отримав. На підтвердження вказаного, надав суду копію заяви від 28.12.2017.

Однак, спростовуючи вказані доводи позивача, суд вважає, що заява про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених платежів у розмірі 150 000,00 грн. та, відповідно, позовна вимога про стягнення з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві грошової суми в загальному розмірі 150 000, 00 грн. є передчасними та необґрунтованими, оскільки грошове зобов'язання, сплачене позивачем, може мати статус помилково та/або надміру сплаченого тільки після скасування податкових повідомлень-рішень, за якими воно було сплачено та набрання чинності рішенням суду про їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241 - 247, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.06.2015 №3859-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.06.2015 №3861-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.06.2015 №3860-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.06.2015 №3862-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11.06.2015 №4535-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.06.2015 №4688-17, форма «Ф», про визначення суми податкового зобов'язання 25 000,00 транспортного податку з фізичних осіб, код платежу 18011001.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (04053, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 500,00 (одна тисяча п'ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (03056, м. Київ, пров. Політехнічний, 5-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко