Справа № 308/7650/18
Суддя: Монич О. В.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7650/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Монич О.В.,
при секретарі судового засідання Пассер М.І.,
за участі представника позивача Балога О.Ю.,
відповідача Нгуен Гаі Йен та її захисника Самолюк В.В.,
перекладача Нгуен Ван Конг,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування АДРЕСА_2 , про продовження строку затримання з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна організація Військова частина НОМЕР_1 , 89052, Закарпатська область, м. Чоп, вул. Головна, буд. 55а, звернувся до суду із позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає: В`єтнам, фактичне місце перебування в Україні: АДРЕСА_2 , про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.01.2018 року громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам, ОСОБА_2 Йен, поза пунктами пропуску перетнула державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прик.зн. № 327, на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 12 січня 2018 року, в пункті пропуску «Павлово» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.
16.01.2018 року Ужгородським міськрайонним судом відносно відповідача було прийняте рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
30.01.2018 року відповідач була поміщена до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з місцем розташування: с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.
Відносно відповідача Чопським прикордонним загоном, в межах своєї компетенції, на адресу надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні направлявся запит та листи щодо встановлення особи відповідача. Разом з тим, на час подання позовної заяви, документи на повернення, з метою підготовки відповідних документів для подальшої передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію в Чопському прикордонному загоні відсутні, відомостей про встановлення особи відповідача немає.
Також у зв`язку з відмовою ДМС України щодо здійснення реадмісії відповідача, 04 липня 2018 року Чопським прикордонним загоном направлено запит про реадмісію.
Враховуючи наведене, зокрема те, що шестимісячний строк утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 12.07.2018 року, а також наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність співпраці з боку відповідача, що призвело до неодержання Чопським прикордонним загоном (в/ч НОМЕР_1 ) інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення відповідача за межі території України позивач просить суд позов задовольнити та продовжити строк затримання відповідача на шість місяців задля ідентифікації особи з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, а саме до 12.01.2019 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Просив позов задовольнити та продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Соціалістичної республіки В`єтнам, ОСОБА_2 Йен.
Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що гр. Соціалістичної республіки В`єтнам, ОСОБА_2 Йен, перебуває на території України незаконно.
Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2018 року було задоволено адміністративний позов військової часини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина В`єтнаму, ОСОБА_1 , місце перебування АДРЕСА_3 , про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Оскільки у відповідача відсутні документи, які дають йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду, звертався до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні направлявся запит та листи щодо встановлення особи відповідача. Разом з тим, на час подання позовної заяви, документи на повернення, з метою підготовки відповідних документів для подальшого видворення відповідача в Чопському прикордонному загоні відсутні, відомостей про встановлення особи відповідача немає.
Даних про те, що за час перебування у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, громадянин В`єтнаму, ОСОБА_2 Йен , зверталася із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суду не надано.
Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення чи для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Частинами 11-13 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
На день звернення до суду з відповідним позовом інформації від Посольству В`єтнаму в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства В`єтнаму не надходило.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що за відсутності інформації з країни громадянської належності відповідача щодо ідентифікації особи неможливо провести процедуру реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Проте, суд враховує рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом f п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Європейський суд з прав людини у справі Ливада проти України (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
Європейський суд з прав людини у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).
Положення ст. 7 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав (затверджена Україною 03 вересня 2008 року та набрала чинності для України 10 квітня 2009 року) передбачено, що для імплементації положень цієї Угоди Договірні Сторони протягом 180 (ста вісімдесяти) днів з дати підписання цієї Угоди укладають Виконавчий протокол, в якому визначатимуться: органи, відповідальні за виконання окремих положень цієї Угоди; пункти передачі та прийняття громадян; c) необхідні дані та інформація для передачі, прийняття та супроводження осіб, які підлягають реадмісії, та порядок виконання необхідних процедур. Разом з тим, зазначений виконавчий протокол між сторонами укладено не було, що унеможливлює застосування в даному випадку процедури реадмісії до відповідача.
Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав.
27.09.2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам було підписано Угоду про реадмісію громадян обох держав, підписаної в м. Нью-Йорк 25 вересня 2007 року, яка була ратифікована Законом України від 03 вересня 2008 року N 359-VI.
Вказана Угода визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.
Відповідно до пунктів 1-2 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.
Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.
Згідно зі ст. 4 Угоди Запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.
Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.
Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.
З урахуванням викладеного та того факту, що шестимісячний строк утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 12.07.2018 року, на цей час між сторонами не укладений Виконавчий протокол до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав (затвердженої Україною 03 вересня 2008 року та яка набрала чинності для України 10 квітня 2009 року), що фактично унеможливлює застосування в даному випадку процедури реадмісії до відповідача; відсутність співпраці з боку відповідача, що призвело до неодержання Чопським прикордонним загоном (в/ч 1493) інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів необхідних для ідентифікації особи з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів про реадмісію протягом встановлених Угодою строків, суд дійшов висновку про неприпустимість подальшого затримання відповідача, відтак відсутні підстави для задоволення позову позивача.
Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 243, 271, 272, 289, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування АДРЕСА_2 , про продовження строку затримання з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію відмовити.
Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Монич О.В.