Справа № 826/12519/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2018 року № 826/12519/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів Васильченко І.П., Федорчука А.Б. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
про визнання протиправною та скасування в частині постанови Кабінету Міністрів України №262 від 05.04.2017р., зобов'язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 1), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати Постанову Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової допомоги, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправною та скасувати її, в частині виплати учасникам бойових дій допомоги до 5 травня мірі 1200 грн. як таку, що не відповідає Конституції як правовому акту найвищої юридичної сили та прямої дії, частини 3 статті 2 та частині 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551 - XII від 22.10.1993 року (в редакції Закону від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV), як нормативно правовому акту вищої юридичної сили.

- стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь, згідно із підпунктом 4 пункту 2 статті 162 КАС України - 5360 грн. (п'ять тисяч триста шістдесят) як недоплачену у 2017 році допомогу до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком згідно частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551 - XII від 22.10.1993 (в редакції Закону від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV).

- зобов'язати Кабінет Міністрів України та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не порушувати щорічно ч. 3 ст. 22 та п. 6 ст. 92 Конституції України стосовно соціального захисту ветеранів війни-учасників бойових дій і Закон України № 3551 - XII від 22.10.1993 року ч. 3 ст. 2 та ч. 5 ст. 12 (в редакції Закону від 25 грудня 1998 року N 367-ХІУ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає , що Рішеннями Конституційного Суду України № 20-рп/2004 від 1 грудня 2004 року, № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано неконституційними встановлення для учасників бойових дій розмірів щорічної до 5 травня разової грошової допомоги менше 5 мінімальних пенсій за віком чи встановлення такого розміру за рішеннями Кабінету Міністрів України, а відтак, у 2017 році розмір допомоги учасникам бойових дій до 5 травня залишається в редакції Закону від 25 грудня 1998 року N 367-ХІV. А саме, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте Верховна Рада України, Президент України та Кабінет та Міністрів України не звертають увагу на преюдиціальність Рішень Конституційного суду України ,на застереження у Рішеннях від № б-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року і продовжують не додержуватись положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України статей 4, 27, частини другої статті 38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет України.

Відповідач 1 надав до суду письмові заперечення в яких викладені пояснення та правова позиція стосовно позовних вимог. Заперечення на адміністративний позов долучено до матеріалів справи, Відповідач 1 вважає позов безпідставним , необґрунтованим і таким що не підлягає задоволенню.

Відповідач 2 надав письмові заперечення, позову не визнав, просить суд відмовити позивачу в задоволення в повному обсязі.

24 січня 2018 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

Зважаючи на неявку представників сторін фіксування судового засідання 24.01.2018 у справі № 826/12519/17 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2, учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 має право на пільги встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та враховуючи положення Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до вище зазначеного та Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань ", (далі - Постанова).

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 позивачу, була перерахована разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік у сумі 1 200,00 грн., шляхом перерахування коштів 21.04.2017 на його картковий рахунок AT «Ощадбанк».

Позивач зазначає, що він, як учасник бойових дій, згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, передбачені статтею 12 цього Закону, а саме на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком у розмірі 6560 грн. Проте, Кабінет Міністрів України своєю Постановою від 05.04.2017 № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань"» встановив на 2017 рік щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій в розмірі 1200 грн., що значно менше ніж передбачено вищезгаданим Законом. Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 є незаконною в даній частині виплат, суперечить висновкам Конституційного Суду України та підлягає скасуванню. Позивач, не погоджуючись з вищезазначеною Постановою, звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України, статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, діяльність якого, зокрема, спрямовується на забезпечення інтересів українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно з частиною другої указаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551 - XII від 22.10.1993 року (далі Закон - № 3551 ) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Частиною 5 ст. 12 Закону 3551 (в редакції до внесення змін Законом України від 28.12.2007 № 107-VI) передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Надалі, підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI частину 5 статті 12 Закону України 3551 викладено у наступній редакції: «щорічно до 15 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень встановлених законом про Державний бюджет України». Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 № І07-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (далі - Закон № 79), який набув чинності 01.01.2015, Р. VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону № 79 Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2018 № 79-VIII не були визнанні неконституційними та є чинними.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 передбачено, що виплата у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - разова грошова допомога), здійснюється у таких розмірах, зокрема: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Суд зазначає, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що законодавець делегував право визначення розміру грошової допомоги Кабінету Міністрів України.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України.

Крім того, враховуючи, що Закон № 79 прийнятий пізніше Закону № 3551, то в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України № 79.

Також суд не вбачає належних та обґрунтованих підстав для задоволення прохання позивача про звернення до Верховного Суду щодо вирішення питання про конституційність спірної постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частиною третьої статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 зазначив, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до Загальної декларації прав людини 1948 року кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для визнання протиправною та скасуванню постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223.

З матеріалів справи вбачається, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік позивачу виплачена у розмірі - 1200 гривень. Разом з тим, суд вважає, що виплачуючи позивачу в 2017 році допомогу до 5 травня в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, отже, підстави для зобов'язання останнього сплатити недоплачену разову грошову допомогу відповідно до ст. 12 Закону № 3551(в редакції Закону від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV) за 2017 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати , відсутні.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню судом не підлягають.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (02091, АДРЕСА_1) повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді І.П. Васильченко

А.Б. Федорчук