Справа № 820/1929/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р. Справа № 820/1929/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 (суддя Бабаєв А.І., вул. Мар'їнська, 18-б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 16.05.18) по справі № 820/1929/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" (далі - позивач, ТОВ ""ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ") звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30 листопада 2017 року та № від 30 листопада 2017 року, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області на підставі акту №20031/20-40-14-11-11/40343218 від 15.11.2017 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (податковий номер 31440428) за період листопад 2016 року, січень та лютий 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 адміністративний позов ТОВ ""ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 30 листопада 2017 року та № від 30 листопада 2017 року, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області на підставі акту №20031/20-40-14-11-11/40343218 від 15.11.2017 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (податковий номер 31440428) за період листопад 2016 року, січень та лютий 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2017 року по 08.11.2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо взаємовідносин з ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (податковий номер 31440428) за період листопад 2016 року, січень та лютий 2017 року.

За результатом перевірки складено Акт "Про результати документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо взаємовідносин з ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (податковий номер 31440428) за період листопад 2016 року, січень та лютий 2017 року" №20031/20-40-14-11-11/40343218 від 15.11.2017 року (надалі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акту перевірки ТОВ "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" порушено п.44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 - VI, внаслідок чого, завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього на суму всього у сумі 673314 грн. в тому числі та листопад 2016 року у сумі 438685 грн., за січень 2017 року у сумі 135785 грн., за лютий 2017 року у сумі 98844 грн. по господарських взаємовідносинах з ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (податковий номер 31440428), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 162020 грн. в тому числі за листопад 2016 року у сумі 130864 грн. та за лютий 2017 року у сумі 31156 грн. та завищено від'ємне значення податку на додану вартість всього у сумі 511294 грн. в тому числі за листопад 2016 року в сумі 307821 грн., за січень 2017 року в сумі 135785 грн., за лютий 2017 року в сумі 67688 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області були винесені податкові повідомлення-рішення: № від 30 листопада 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 202525,00 грн. (в т.ч. за податковим зобов'язанням - 162020,00 грн., штрафні санкції - 40505,00 грн.); № від 30 листопада 2017 року на суму 511294,00 грн.

Позивач заперечуючи законність вказаних податкових повідомлень -рішень, звернувся до суду з вказаним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем виконанні умови для формування податкового кредиту щодо господарський операцій з контрагентом, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно з пп. 192.1.2 п. 192.1 ст.192 Податкового Кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку. Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку заставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Положеннями п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В силу положень п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Норми податкового законодавства пов'язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної. Однак, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по ПДВ, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Судовим розглядом встановлено, що 08.09.2016 року між ТОВ "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" (покупець) та ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" (постачальник) був укладений договір постачання №8/9-П-2016, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

На підтвердження поставки товару за вищевказаним договором позивачем було надано до суду видаткові накладні: №2389 від 01.11.2016 року, №2552 від 10.11.2016 року, №2565 від 11.11.2016 року, №2564 від 14.11.2016 року, №2635 від 21.11.2016 року, №2709 від 25.11.2016 року, №2711 від 28.11.2016 року, №2710 від 29.11.2016 року, №58 від 13.01.2017 року, №62 від 13.01.2017 року, №242 від 02.02.2017 року, №246 від 03.02.2017 року, №248 від 06.02.2017 року та товарно-транспортні накладні: №Р2389 від 01.11.2016 року, №Р2552 від 10.11.2016 року, №Р2565 від 11.11.2016 року, №Р2564 від 14.11.2016 року, №Р2635 від 21.11.2016 року, №Р2709 від 25.11.2016 року, №Р2711 від 28.11.2016 року, №Р2710 від 29.11.2016 року, №Р58 від 13.01.2017 року, №Р62 від 13.01.2017 року, №Р242 від 02.02.2017 року, №Р246 від 03.02.2017 року, №Р248 від 06.02.2017 року.

Розрахунки за товар, поставлений ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА", було здійснено ТОВ "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" у безготівковій формі відповідно до рахунків-фактур: № УГ-00003754 від 01.11.2016 року, № УГ-00003966 від 10.11.2016 року, № УГ-00003971 від 11.11.2016 року, № УГ-00003972 від 14.11.2016 року, № УГ-00004078 від 21.11.2016 року, № УГ-00004187 від 25.11.2016 року, № УГ-00004189 від 28.11.2016 року, № УГ-00004192 від 29.11.2016 року, № УГ-00000092 від 11.01.2017 року, № УГ-00000095 від 12.01.2017 року, № УГ-00000410 від 02.02.2017 року, № УГ-00000414 від 03.02.2017 року, № УГ-00000415 від 06.02.2017 року та платіжних доручень №269 від 01.11.2016 року, №323 від 01.12.2016 року, №299 від 18.11.2016 року, №297 від 15.11.2016 року, №308 від 22.11.2016 року, №324 від 01.12.2016 року, №310 від 23.11.2016 року, №348 від 09.12.2016 року, №347 від 09.12.2016 року, №385 від 10.01.2017 року, №428 від 30.01.2017 року, №505 від 24.03.2017 року, №411 від 19.01.2017 року, №506 від 24.03.2017 року, №521 від 13.04.2017 року, №483 від 17.03.2017 року, №520 від 13.04.2017 року, №507 від 24.03.2017 року, №528 від 13.04.2017 року.

ТОВ "УКРГАЗАВТОМАТИКА" на адресу ТОВ "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" були виписані податкові накладні: №8 від 01.11.2016 року, №151 від 10.11.2016 року, №159, від 11.11.2016 року, №165 від 14.11.2016 року, №216 від 21.11.2016 року, №273 від 25.11.2016 року, №275 від 28.11.2016 року, №274 від 29.11.2016 року, №41 від 13.01.2017 року, №46 від 13.01.2017 року, №21 від 02.02.2017 року, №23 від 03.02.2017 року, №25 від 06.02.2017 року.

В письмових поясненнях ТОВ "ПРОМРЕМЛОКОМОТИВ" зазначено про використання придбаного товару у власній господарській діяльності, на підтвердження чого позивачем було надано до суду накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів: №83 від 29.12.2016 року, №85 від 29.12.2016 року, №77 від 29.12.2016 року, №86 від 29.12.2016 року, №88 від 29.12.2016, №89 від 29.12.2016 року, №90 від 29.12.2016 року, №91 від 29.12.2016 року, №8 від 10.03.2017 року, №10 від 10.03.2017 року, №18 від 04.04.2017 року, №21 від 04.04.2017 року, №20 від 20.02.2017 року.

Вищенаведені первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704), спричиняли втрату означеними видатковими накладними юридичного статусу первинних документів не вбачається.

На момент складення податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку; діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів поставки товарів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що господарські операції між позивачем та його контрагентом фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно діяльності підприємства-контрагента, а саме про неможливість поставки товару (виконання робіт), зазначених в податкових накладних та видаткових накладних, колегія суддів, що належними в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, рішення суду про визнання правочину недійсним.

У ході судового розгляду справи не надано доказів зазначених вище обставин.

Слід вказати, що лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також Юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес»АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

За таких обставин колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначеного договору та господарських операцій за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту.

Отже, реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які можуть бути достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися.

Враховуючи наведене, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 30 листопада 2017 року №, № є неправомірним, а тому підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 по справі № 820/1929/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 20.07.18.