Справа № 812/306/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/306/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання - Карча В.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 з Донецького апеляційного адміністративного суду після скасування ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 про закриття провадження у справі № 812/306/18 на адресу Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду надійшли матеріали справи за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ), в якому позивач просила:

- визнати дії та рішення відповідача неправомірними щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 протиправними та дискримінаційними;

- зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії довічно та виплатити з 01.03.2016 виниклу заборгованість з пенсійних виплат позивачу.

В обґрунтування позову позивач послалася на те, що вона перебуває на обліку в відповідача, як пенсіонер, призначена пенсія за віком. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та до березня 2016 року отримувала пенсію у відповідача на рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", однак з березня 2016 року виплату пенсії припинено.

02.09.2017 позивачка була змушена звернутися за правовою допомогою до адвоката Чернявського П.Г. 04.09.2017 ОСОБА_1 через свого представника звернулася до відповідача з заявою про надання інформації щодо підстав припинення виплати пенсії.

05.10.2017 представником позивача отримано лист Біловодського ОУПФУ від 25.09.2017 № 67/М-14, в якому останній, зокрема, посилається на те, що позивачку було повідомлено про припинення виплати пенсії з 01.03.2016 на підставі списків, наданих Службою безпеки України.

З такими діями відповідача ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх протиправними та дискримінаційними, оскільки відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений діючим законодавством, відсутні підстави для невиплати пенсії позивачу, чим порушено конституційні права останнього.

В розумінні положень статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення, однак відповідачем або судом такого рішення не приймалося, а припинення відповідачем виплати пенсії у зв'язку з тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, є дискримінацією останньої за ознакою місця проживання.

Ухвалою суду від 20.06.2018 прийнято справу до провадження, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином (арк. спр. 132), просила розглядати справу без її участі (арк. спр. 134).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк. спр. 133), відзив на позов у встановлений строк суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов такого.

Судом установлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 06.05.2010 (арк. спр. 12).

Зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 (арк. спр. 10-11).

Згідно копії довідки від 03.12.2014 № 920002845, виданої УСЗН Біловодської РДА Луганської області, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_2 (арк. спр. 14).

Згідно з довідкою Біловодського ОУПФУ від 13.04.2018 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні (арк. спр. 87).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, позивачеві з 01.03.2016 було призупинено виплату пенсії.

Доказів про повідомлення позивача про підстави припинення виплати їй пенсії відповідачем до справи не надано.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 02.09.2017 про надання інформації (арк. спр. 15), на яку листом від 25.09.2017 № 67/М-14 отримала відповідь.

Як слідує з листа Біловодського ОУПФУ від 25.09.2017 № 67/М-14, із заявою за переведенням пенсії до управління ОСОБА_1 звернулася 29.09.2014. Пенсія виплачувалася з 01.08.2014 по 28.02.2016 за матеріалами електронної пенсійної справи, яка була взята на облік в листопаді 2014 року. Виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено з 01.03.2016 на підставі списків призупинених, наданих Службою безпеки України в березні 2016 року (арк. спр. 34).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Судом установлено, що позивачем до Біловодського ОУПФУ було надано довідку, згідно з якою її взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, в Управлінні соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області.

Отже, позивач набула статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копією довідки, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За статтею 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, у частині першій цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, в статті 49 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що виплата пенсії припиняється тільки за рішеннями двох суб'єктів - територіального органу ПФУ або суду, та лише з підстав, визначених у цій статті.

За статтею 3 Закону № 1058-IV до суб'єктів системи пенсійного забезпечення в Україні не належить Служба безпеки України.

Відтак, інформація, яка надійшла від СБУ, сама по собі не може бути підставою для припинення виплати пенсій особі.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Біловодське ОУПФУ не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року, що слідує з листа Біловодського ОУПФУ від 25.09.2017 № 67/М-14 та не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд вважає, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу 01.03.2016 були відсутні встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV підстави для такого припинення.

Разом з цим Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Саме на отримання інформації від СБУ відповідач посилається в листі від 25.09.2017 № 67/М-14, як на підставу призупинення виплати пенсії позивачу, з зазначенням, що поновлення виплати пенсії здійснюється у Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміченим особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністра України від 08.06.2016 № 365.

Суд з таким твердженням відповідача щодо підстав призупинення пенсії позивачу не погоджується, оскільки припинення виплати пенсії позивачу відбулося з підстав, не передбачених у статті 49 Закону № 1058-IV.

Отже, суд дійшов висновку, що на час припинення виплати пенсії позивачу 01.03.2016 не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, тому дії відповідача щодо припинення виплати з 01 березня 2016 року пенсії за віком позивачу є протиправними, доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу з 01.03.2016 відповідачем до справи не надано.

В зв'язку з чим суд вважає, що дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачу належної йому пенсії з 01.03.2016 за відсутності відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення виплати пенсії є неправомірними, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення йому виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому зокрема статтею 46 цього Закону.

Відповідно частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Судом установлено, що згідно з протоколом Біловодського ОУПФУ від 12.03.2018 поновлено нарахування пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року (арк. спр. 50).

Відповідно до службової записки заступника начальника відділу з питань призначення, перерахунків та виплати пенсії та довідки Біловодського ОУПФУ від 13.04.2018 ОСОБА_1 перераховано пенсію із заборгованістю в сумі 21674,58 грн на картковий рахунок у відділенні "Ощадбанку", дата виплати 11.04.2018 (арк. спр. 73-74).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає службову записку та протокол Біловодського ОУПФУ від 12.03.2018 неналежними доказами по справі в розумінні статті 73 КАС України, оскільки вони носять інформативний характер та є документами для внутрішнього використання управлінням, а довідка Біловодського ОУПФУ від 13.04.2018 не є допустимим доказом по справі в розумінні статті 73 КАС України, оскільки не підтверджує виплату пенсії позивачу, крім того, за період з квітня 2017 року виплата пенсії відмічена ознакою «прогноз» (арк. спр. 74).

Отже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статті 73 КАС України того, що відповідачем добровільно поновлено виплату пенсії позивачу.

Оскільки судом установлено, що невиплата пенсії позивачеві з 01.03.2016 є протиправною, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів добровільного поновлення відповідачем виплати пенсії позивачу, тому слід задовольнити вимоги позивача про зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу та виплатити заборгованість, що виникла з пенсійних виплат з 01.03.2016.

Щодо вимоги позивача про визнання дій відповідача дискримінаційними, суд зазначає, що визначений судом спосіб захисту порушених прав позивача (визнання дій відповідача протиправними) забезпечить ефективний захист прав позивача, тому суд не вважає за необхідне додатково визнавати дії відповідача дискримінаційними. Відповідно, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Суд також відмовляє в задоволенні вимоги про визнання протиправним та дискримінаційним рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу, оскільки, як установлено судом, таке рішення відповідачем не приймалось.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на викладене, з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 21.02.2018 ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення основної вимоги ОСОБА_1, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 704,80 грн до Державного бюджету України слід стягнути з Біловодського ОУПФУ.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати з 01 березня 2016 року пенсії за віком ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 94787, АДРЕСА_1, місце проживання за довідкою ВПО: 92800, АДРЕСА_2).

Зобов'язати Біловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ) поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 94787, АДРЕСА_1, місце проживання за довідкою ВПО: 92800, АДРЕСА_2) та виплатити заборгованість, що виникла з пенсійних виплат з 01 березня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов'язати Біловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ) подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути на користь Державної судової адміністрації України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ) судовий збір в сумі 704,80 грн (сімсот чотири грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 23 липня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун