Справа № 705/7645/16-а
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року справа № 705/7645/16-а

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Якимчука А.Ю. про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 з Уманського міськрайонного суду Черкаської області у Черкаський окружний адміністративний суд надійшла справа ОСОБА_1 (далі-позивач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Костюка В.В., який не вчинив необхідних дій щодо належного розгляду заяви позивача за ЖЄО-12658 від 15.12.2016 і зобов'язати повторно провести перевірку з дотриманням усіх вимог Закону України «Про звернення громадян»;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 1247 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2017 замінено первинного відповідача на т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Якимчука А.Ю.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 замінено т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Якимчука А.Ю. на т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Завального С.М.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що за наслідками перевірки за заявою позивача, яка зареєстрована за ЖЄО-12658 від 15.12.2016, документи не зібрані, деталі не з'ясовані, коло причетних не встановлено. Оскільки відповідачем не вчинено необхідних дій щодо належного розгляду заяви позивача, просив задовольнити позов.

Відповідно до ч.1 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав з невідомих причин, суд на підставі ч.6 ст.162 КАС України вирішив справу за наявними матеріалами.

У зв'язку з не прибуттям у судове засідання всіх учасників справи, суд ухвалою від 22.06.2018 вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження на підставі ч.9 ст.205 КАС України. Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з розглядом справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 15.12.2016 позивач подав Уманському відділу поліції заяву про кримінальне правопорушення і провадження у формі приватного обвинувачення, в якій просив внести до ЄОДР відомості про законопорушення, вчинене Осадчуком Г.М. з групою підлеглих осіб за ознаками ст.356 Кримінального кодексу України у 2016 році.

Вказана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вичинені кримінальні правопорушення та інші події за №12658.

29.12.2016 т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Костюком В.В. затверджений висновок інспектора СГРПП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Постоленка Ю.С. за наслідками розгляду вищезгаданої заяви позивача.

Відповідно до вказаного висновку у зв'язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та у зв'язку з цим неможливістю внесення відповідної інформації до ЄРДР, керуючись Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР), перевірку за вказаним зверненням припинено.

Листом від 30.12.2016 №17586/02/16-2016 за підписом т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Костюка В.В. повідомлено позивача, що за наслідками розгляду його звернення у реєстрації до ЄРДР відмовлено у зв'язку з відсутністю кримінального правопорушення. Крім того, роз'яснено право оскаржити таке рішення до суду на підставі ст.ст. 303, 306 КПК України.

Також позивача повідомлено, що його звернення розглянуте відповідно до Закону №393/96-ВР.

Надаючи оцінка встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

П.5 ч.1 ст.23 вказаного Закону поліція здійснює реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

На підставі п.1 Розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1377 (далі - Інструкція №1377), заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події реєструються цілодобово в чергових частинах органів поліції уповноваженими працівниками відразу після їх надходження, вносяться до журналу ЄО та інтегрованої інформаційно-пошукової системи з усіма відомостями з журналу ЄО.

Згідно з п.5 Інструкції №1377 про наявність письмових заяв про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що надійшли до чергової частини органу поліції, та повідомлень, що надійшли усно, у яких наявні відомості, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, після реєстрації в журналі ЄО уповноважений працівник чергової частини доповідає начальникові слідчого підрозділу для внесення слідчими відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформує начальника органу поліції.

Про заяви і повідомлення, які надійшли до чергової частини органу поліції і в яких відсутні відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, після їх реєстрації в журналі ЄО доповідається уповноваженим працівником чергової частини начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов'язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд звернув увагу, що за наслідками розгляду заяви позивача від 15.12.2016 т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Костюком В.В. встановлено відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, у зв'язку з чим позивача листом від 30.12.2016 №17586/02/16-2016 повідомлено, що заява розглянута відповідно до Закону №393/96-ВР. Крім того, згаданим листом повідомлено право позивача оскаржити таке рішення в порядку КПК України.

Так, згідно з ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

На підставі ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому, скаргою вважається звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною 1 ст.5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

При цьому, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч.1 ст.16. Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Суд встановив, що вищевказана заява позивача стосується неправомірної бездіяльності в.о. начальника управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області Осадчука Г.М. щодо переоформлення позивачу Державного акту серії ЯД №971959.

Оскільки під час розгляду заяви позивача від 15.12.2016 встановлено, що вона підлягає розгляду на підставі Закону №393/96-ВР, враховуючи, що звернення стосується бездіяльності в.о. начальника управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області Осадчука Г.М., а вирішення цього питання не відноситься до повноважень органів Національної поліції України, суд дійшов висновку, що на підставі наведених норм Закону №393/96-ВР заява мала бути передано для розгляду у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, а саме - Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області.

Однак, як встановлено судом, таких дій відповідачем всупереч наведеним нормам не здійснено, а тому така бездіяльність є протиправною.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо належного розгляду заяви позивача від 15.12.2016, суд дійшов висновку на підставі ч.4 ст.245 КАС України зобов'язати відповідача здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.12.2016, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вичинені кримінальні правопорушення та інші події за №12658, з дотриманням вимог Закону №393/96-ВР та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям оскаржуваного розпорядження суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.

З огляду на викладене, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання позивача про зобов'язання постановити окрему ухвалу стосовно посадових осіб, які здійснювали перевірку заяви позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Вказана стаття дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли. Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням. Крім того, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду.

Оскільки за наслідками розгляду цього спор судом зобов'язано відповідача здійснити дії, направлені на поновлення порушених прав позивача, враховуючи, що прийняття окремої ухвали є крайнім заходом впливу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її постановлення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Врахувавши встановлені обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Завального С.М. щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2016, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вичинені кримінальні правопорушення та інші події за №12658.

Зобов'язати т.в.о. начальника Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Завального С.М. здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.12.2016, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вичинені кримінальні правопорушення та інші події за №12658, з дотриманням вимог Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель