Справа № 820/4917/18
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 р. № 820/4917/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонька А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та рішення неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- визнати дії та рішення Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання судді без врахування суми отриманої матеріальної допомоги - неправомірними;

- зобов'язати Лозівське управління Пенсійного фонду України Харківської області утриматись від порушення права щодо обмеження ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, зобов'язавши нарахувати та виплатити суму щомісячного довічного утримання судді у відставці з врахуванням 1/12 частини суми виплаченої матеріальної допомоги, починаючи з 27.12.2017 року та в подальшому.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач отримує щомісячне довічне утримання як суддя у відставці, проте рішенням Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області відмовлено у виплаті щомісячного довічного утримання судді з врахуванням суми отриманої матеріальної допомоги. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що чинним законодавством не передбачено включення до щомісячного довічного утримання судді суми отриманої матеріальної допомоги, у зв'язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслана учасникам справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з 06.11.1997 року по 27.12.2017 року. Рішенням Вищої Ради Правосуддя України від 21.12.2017 року позивач звільнена з посади судді у відставку.

З 28.12.2017 року Лозівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді.

Відповідно до довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-52/135 від 14.03.2018 року позивачу виплачувалась заробітна плата у розмірі 25333,33 грн., до складу якої було включено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 16000,00 грн.

Позивач звернулась з заявою до відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки У ДСА України в Харківській області № 04-52/135 від 14.03.2018 року з врахуванням матеріальної допомоги.

Рішенням Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 15459 від 03.04.2018 року відмовлено позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не передбачено для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці включення матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу звернувся до суду за захистом своїх прав.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 2453-VI) позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Частинами 3 та 4 статті 142 Закону України №2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ст. 134 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України Про пенсійне забезпечення до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці є Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначеним законом чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Посилання позивача на ст. 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, а саме Законом України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також, посилання позивача на положення ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Отже, суд приходить до висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а отже рішення відповідача є правомірним, а позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення - необґрунтованими.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постанові від 27.02.2018р. № 738/1343/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та рішення неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та рішення неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.