Справа № 825/619/18
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/619/18 Головуючий у І інстанції - Клопот С.Л.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В, Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.01.2018 року № 33, винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Семчук Р.І.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, оскаржувана постанова винесена Відповідачем є протиправною, оскільки ґрунтуються на припущеннях, без виявлення порушень Позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Також, Позивач вказує на те, що Головне управління Держпраці у Київській області при проведенні перевірки та при оформленні її результатів діяло не в порядку та не у спосіб, передбачені чинним законодавством, а викладені в акті перевірки та у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на адресу Головного управління Держпраці у Київській області надійшло доручення Держпраці від 27.11.2017 року № 5335/4/4.1-зв щодо розгляду та вжиття заходів реагування по зверненню громадянина ОСОБА_5 щодо можливого порушення законодавства про працю.

Відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядку проведення перевірок посадовими особами державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 02.07.2012 року № 390, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 року № 295, Головним управлінням видано наказ від 05.12.2017 року № 3008 «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3».

08.12.2017 року посадові особи Головного управління Держпраці у Київській області здійснили перевірку Позивача за адресою АДРЕСА_1.

В ході проведення перевірки встановлено порушення Позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: гр.ОСОБА_5 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

08.12.2017 року заступником начальника відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Київській області Аксютенком А.О. винесено припис № 26-63/908, яким зобов'язано Позивача забезпечити додержання вимог ч.3 ст.24 КЗпП України; у строк до 08.01.2018 року письмово інформувати виконання вимог припису Головного управління Держпраці у Київській області за адресою: 04060, м.Київ, вул.Вавілових, 10.

Позивачем 04.01.2018 року надіслано Відповідачу відповідь на вказаний припис в якому зазначено, що гр.ОСОБА_5 не перебував і не перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3; заробітна плата йому не нараховувалась і виплачувалась.

04.01.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Семчуком Р.І. за наслідками розгляду акта перевірки від 08 грудня 2017 року № 26-63/1325 прийнято постанову № 33 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено на ФОП ОСОБА_3 штраф у розмірі 96 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач, виносячи оскаржувану постанову, діяв в межах своїх компетенції і повноважень, обґрунтовано та підставно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390 затверджений Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі - Порядок № 390), в пунктах 2, 3 якого визначено, зокрема, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За приписами пункту 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Положеннями частини 3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У той же час, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, відповідно до якого, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Наведені правові норми свідчать про те, що підставою притягнення підприємця до відповідальності є виявлення контролюючим органом допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Закон не містить відповідальності за не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема не утворює складу правопорушення відповідальність й абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

У той же час, Відповідач має довести за допомогою доказів, допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб'єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об'єктивного дослідження Відповідачем.

При цьому, згідно з п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 Порядку № 509 передбачено, що справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За приписами пункту 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається у уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пункту 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено.

Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

При цьому, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Відповідно до п.5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

За приписами п.19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п.20 Порядку № 295).

Відповідно до п.23 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з п.24 Порядку № 295 припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

Пунктом 25 Порядку № 295 визначено, що стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об'єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

Відповідно до п.27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки, Відповідачем складено акт від 08.12.2017 року № 26-63/1325 та винесено припис від 08.12.2017 року № 26-63/908, яким зобов'язано Позивача забезпечити додержання вимог ч.3 ст.24 КЗпП України у строк до 08.01.2018 року.

Як вже зазначалось, 04.01.2018 року Позивачем надіслано Відповідачу відповідь на вказаний припис в якому зазначено, що як фізична особа-підприємець ОСОБА_3 дотримується вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

У той же час, 04.01.2018 року за наслідками розгляду акта перевірки від 08 грудня 2017 року № 26-63/1325 прийнято постанову № 33 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Згідно з підпунктом 54 пунтку 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 основними завданнями Держпраці є накладення у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Таким чином, Відповідач, як суб'єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законодавством України.

Колегія суддів вважає правильним, що суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання Позивача на те, що він не здійснює підприємницьку діяльність за вказаною адресою, оскільки перевірка проводилась у присутності Позивача, перевіряючі були допущені до перевірки і, під час її проведення, Позивач давав письмові пояснення.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що твердження Позивача про те, що він не допускав гр.ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи наявні письмові пояснення від 08.12.2017 року, в яких зазначено, що гр.ОСОБА_5 проходив випробувальний термін на протязі півтора місяця (а.с. 42).

Згідно з приписами КЗпП України, робота з випробувальним терміном є формою трудових відносин.

Допущення Позивачем гр.ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, також, підтверджується банківськими виписками ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до яких ОСОБА_3 починаючи з 03.03.2017 року по 09.10.2017 року перераховував заробітну плату на картковий рахунок гр.ОСОБА_5 (а.с. 43-45).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки Позивачем допущено гр.ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 10.07.2018 року.