Справа № 820/3677/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 р. справа № 820/3677/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61105) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків, 61057) про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну № 04/1/НОМЕР_3 від 12.04.2018 року;

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну № 04/1/НОМЕР_3 від 12.04.2018 року;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області 08.02.2008 року на підставі Закону України "Про імміграцію" позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні. 27.04.2018 року адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до ГУ ДМС України в Харківський області з адвокатським запитом АЗ-201/18 яким просив надати інформацію згідно переліку та завірені належним чином копії документів. Листом від 04.05.2018 року ГУ ДМС у Харківській області надано відповідь на адвокатський запит, в якому зазначено, що рішенням ГУ ДМС України від 12.04.2018 року прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3. Так, підставою для такого рішення слугував факт прийняття УДМС України в Київській області рішення від 16.01.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці СРВ ОСОБА_7 - дружини ОСОБА_3. Представник позивача зазначив, що підстави для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_3, з огляду на попереднє скасування дозволу на імміграцію його дружини, суперечить вимогам ст. 12 Закону України «Про імміграцію», є протиправним, прийнятим з грубим порушенням законодавства України, порушує права, свободи та законні інтереси позивача.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих законом повноважень. Зазначив, що підстава для отримання позивачем дозволу на імміграцію виникла у зв'язку із документуванням посвідкою на постійне проживання дружини у той час, коли вона не мала права на отримання такої посвідки, а відтак позивач також не мав права на постійне проживання в Україні.

Представник позивача надала відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позов, посилаючись на те, що така підстава як скасування дозволу на імміграцію одному з подружжя на підставі попереднього скасування дозволу на імміграцію іншого члена сім'ї не передбачена приписами ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».З урахуванням зазначеного представник позивача вважає, що у відповідача відсутні підстави для скасування посвідки позивача.

Представник відповідача надала заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих законом повноважень.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2018 року громадянин В'єтнаму ОСОБА_3 звернувся до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україні (а.с. 58-59).

Підставою отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач зазначив шлюб із громадянкою СРВ Гнуєн Тхі Чієн, що підтверджується перекладом свідоцтва про одруження та висновком, затвердженим начальником ГУДМС України в Харківській області від 12.04.2018 року (а.с. 67, 42-44).

Згідно матеріалів справи № НОМЕР_3 від 01.02.2008 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку із тим, що його дружина, громадянка СРВ ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київський області від 10.10.2006 року була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії КВ НОМЕР_2.

Так, громадянкою СРВ ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 29.01.2008 року підписано заяву про надання згоди її чоловіку, гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, на оформлення посвідки на постійне проживання в Україні та його реєстрації (а.с. 79).

08.02.2008 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано його посвідкою на постійне проживання в Україні терміном дії безстроково, що зафіксовано висновком від 08.02.2018 року, затвердженим начальником УГІРФО ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 (а.с. 86).

08.02.2008 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлено дозвіл на імміграцію в Україну за № НОМЕР_3 (а.с. 87).

08.02.2008 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні (а.с. 88).

21.11.2011 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про обмін бланку посвідки на постійне проживання, у зв'язку із досягненням 45-річного віку, надавши весь пакет необхідних документів (а.с. 91).

19.01.2012 року рішенням УГІРФО УМВС України в Харківський області позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 в зв'язку з досягненням 45-річного віку.

12.04.2018 року ГУ ДМС України у Харківській області сформовано висновок (а.с. 102-104) про результати перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_3, відповідно до якого вирішено:

- скасувати рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 08.02.2008 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати недійсними та такими, що підлягають вилученню видані на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 08.02.2008 та НОМЕР_5 від 19.01.2012;

- анулювати відмітку про видачу посвідки на постійне проживання в Україні в паспортному документі гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- привести статус перебування громадянина СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в Україні у відповідність до прийнятого рішення. У разі наявності підстав для отримання дозволу на імміграцію, повідомити ОСОБА_3, про можливість повторної подачі документів через рік з моменту прийняття рішення про скасування попереднього дозволу.

Так, як вбачається зі змісту вказаного висновку від 12.04.2018 року, згідно інформаційного листа УДМС України в Київський області за 2017 рік № 4/1-131 встановлено, що 16.01.2017 року на підставі ст.12 Законом України «Про імміграцію», керівництвом УДМС України в Київський області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці СРВ ОСОБА_7 (дружини ОСОБА_3), оскільки була видана усупереч вимог законодавства (а.с. 111-115).

Крім того суб'єктом владних повноважень установлено, що на момент подання клопотання про надання дозволу на імміграцію громадянки СРВ ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у заяві від 26.06.2006 під власний підпис було повідомлено про те, що її чоловіком та батьком її дитини є громадянин СРВ ОСОБА_5, 1964 р.н. При цьому у заяві на отримання дозволу на імміграцію громадянина СРВ ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, дружиною та матір'ю дитини зазначена громадянка СРВ ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Оригінали вказаних документів зберігають у особових справ зазначених іноземців, копії надані УДМС у Київській області та долучені до матеріалів справи № НОМЕР_3 від 31.01.2008.

На підставі вищезазначеного, ГУ ДМС України в Харківський області робить висновок, що дозвіл на імміграцію в Україну від 08.02.2008 року та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_6 від 08.02.2008 року та НОМЕР_7 від 19.01.2012 року надані громадянину СРВ ОСОБА_3 відділом ГІРФО УМВС України в Харківський області оформлені на підставі свідомо неправдивих відомостей та документів що втратили чинність та підлягають скасуванню.

Рішенням від 12.04.2018 року № 04/1/НОМЕР_3 громадянину СРВ ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 ч. 12 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 116).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію», відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Водночас, така підстава для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні одному з подружжя, чинним законодавством не передбачена, а відповідачем в обгрнтування своєї правової позиції по справі таких норм права не наведено.

Таким чином, суд зазначає, що посилання відповідача на скасування дозволу на імміграцію в Україну дружини позивача - гр. СРВ ОСОБА_7 не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу та вилучення безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/27939/16 від 13.12.2016 року у справі № 820/321/16 та ухвалі №К/800/8201/16 від 27.10.2016 року у справі № 820/10311/15.

Суд також звертає увагу, що ГУ ДМС України в Харківській області в оскаржуваному рішенні жодних з вищезазначених ст. 12 Закону України «Про імміграцію» підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну не зазначило та, водночас, не надало суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів того, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними, підробленими та не чинними.

При цьому, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не зазначено, яким нормами чинного законодавства України передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію іноземцю, який отримав цей дозвіл у встановленому законом порядку, за відсутності зловживань з його боку.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/42355/14 від 13.11.2014 року по справі № 823/687/146.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

З аналізу положень Порядку випливає, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Суд зазначає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Окрім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також знехтував обов'язком щодо запрошення для надання пояснень самого позивача стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на момент прийняття УГІРФО ГУМВС в Харківській області висновку від 08.02.2008 року про надання дозволу на імміграцію в Україні угр. СРВ ОСОБА_3, суб'єктом владних повноважень було проведено перевірку наданих позивачем документів та будь-яких порушень законодавства не встановлено, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та 08.02.2008 року документовано посвідкою на постійне проживання серія НОМЕР_6 терміном дії - безстроково.

Додатково суд вважає за потрібне зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що протягом всього часу проживання на території України позивач не порушував чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, злочин не скоював, що не спростовано відповідачем.

Так, з відповіді Прокуратури Харківської області від 15.05.2018 року № 27-7-18 на адвокатський запит ОСОБА_1 в інтересах гр. СРВ ОСОБА_3 № АЗ-225/18 від 08.05.2018р. вбачається, що відносно громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, відомості щодо складання та вручення органами досудового розслідування Харківської області з 20.11.2012 року по теперішній час повідомлення про підозру відсутні (а.с. 151).

З відповіді Головного управління Національної поліції в Харківській області від 17.05.2018 року № 47аз/119-24/01-2018 на адвокатський запит ОСОБА_1 в інтересах гр. СРВ ОСОБА_3 № АЗ-222/18 від 08.05.2018р. вбачається, що згідно даних Інтегрованої інформаційно-пошукової системи «Армор» ГУНП в Харківській області та Єдиного реєстру досудових розслідувань інформація про кримінальні провадження, розпочаті за фактом отримання (надання) 08.02.2008 року дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україну серії НОМЕР_6 від 14.01.2008 року, в яких громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 або посадовим особам ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області повідомлено про підозру, а також визначення у них підслідності за слідчими підрозділами ГУ НП в Харківській області, відсутня (а.с. 148).

З відповіді Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.05.2018 року № 24/25-77аз на адвокатський запит ОСОБА_1 в інтересах гр. СРВ ОСОБА_3 № АЗ-223/18 від 08.05.2018 року вбачається, що відповідно до даних інформаційного порталу Національної поліції слідчими підрозділами ГУНП в Київській облсті кримінальні справи за фактом отримання громадянкою Вєтнаму ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, стосовно отримання нею дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні серії КВ № НОМЕР_8 не порушувалися. Також повідомлено, що за фактом протиправних дій посадовтх осіб ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області стосовно надання ОСОБА_7 посвідки на постійне проживання в Україні серії КВ НОМЕР_8 кримінальні справи не порушувались. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаними фактами не вносилися (а.с. 145).

Окрім того, при розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні суд вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення його правового статусу.

Так, відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україні, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ДМС України в Харківський області від 12.04.2018 року № 04/1/НОМЕР_3 є незаконним, протиправним, прийнятим не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики: «для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання» (постанова по справі «МакМайкл проти Сполученого Королевства» (МсМісйаеІ V. Хіпігесі Кіпріот) від 24.02.1995 р., Зегіез А, № 307, р. 55, § 86).

Крім того, згідно положень статей 9,29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову не виконав покладений на нього ч.2 ст.77 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного рішення.

Згідно із вимогами частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ДМС України в Харківський області, яке викладене у формі висновку, прийняте з порушенням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Закону України "Про імміграцію" та "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983.

З приводу заяви представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката від 27.06.2018 року (вх. № 01-26/32022/18), то суд зазначає наступне.

Так, зі змісту заяви про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до заяви доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати за складання чотирьох адвокатських запитів в розмірі усього 1200 грн, за складання та подання позовної заяви в розмірі 2000 грн., за складання клопотання до позовної заяви в розмірі 400 грн, за складання відповіді на відзив в розмірі 2000 грн., за представництво інтересів у судовому засіданні - 800 грн., за заяву про ознайомлення з матеріалами справи - 300, 00 грн., за ознайомлення з матеріалами справи - 500, 00 грн. (а.с. 202).

Заява про відшкодування позивачу судових витрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Так, суд зазначає, що, зокрема, клопотання до позовної заяви про адресу направлення кореспонденції має штучний характер, оскільки не потребувало окремого подання відповідно до приписів КАС України.

Відповідно до п. 11 ч.6 ст.12 КАС України, незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Враховуючи викладене, виходячи з того, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, суд зазначає, що складання адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, не потребує значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу, через що суд дійшов висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 3000 грн.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним рішення - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну № 04/1/НОМЕР_3 від 12.04.2018 року;

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61105, код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ).

Заяву представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката у справі № 820/3677/18 - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61105, код НОМЕР_1) у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 липня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.