Справа № 554/2080/18
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.06.2018 Справа № 554/2080/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві з участю позивача ОСОБА_1 адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспекторів роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України капрала поліції ОСОБА_2 та рядової поліції ОСОБА_3 про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та відзиву

1. 28 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 2 березня 2018 року відповідно до постанов серії БР № 647754 та серії БР № 647755 відповідачами в особі інспекторів патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він на підставі ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. в кожному випадку за те, що о 21 год. 25 хв. цього ж дня він керував автомобілем НОМЕР_1 на вулиці Соборності, 69 в м. Полтаві та під час виконання маневру «розворот» не ввімкнув покажчик повороту у відповідному напрямку, а також відмовився на вимогу поліцейського предявити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. п. 9.2 та 2.1 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

2. Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, позивач зазначив, що у вказаний день і час він дійсно рухався на власному автомобілі у вказаному місці. Дорога була дуже засніженою і не розчищеною належним чином. Під час їзди його автомобіль занесло і розвернуло на проїжджій частині дороги, в звязку з чим він не мав змоги попередити інших учасників руху про зміну його напрямку та ввімкнути покажчик повороту. Коли ж автомобіль після вимушеного розвороту зупинився, він продовжив рух у тому ж напрямку, в якому рухався до цього, але майже зразу був зупинений працівниками патрульної поліції, які предявили йому претензії про нібито недодержання ним вимог Правил в частині необхідності ввімкнення світлових покажчиків повороту при зміні напрямку руху. Він заперечив це та заявив, що такого порушення не допускав. Незважаючи на його заперечення, відповідачі зажадали від нього предявлення посвідчення на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вважаючи себе невинуватим, він заявив, що надасть їх лише за умови, якщо відносно нього розпочнеться розгляд справи за порушення, про яке йому повідомили поліцейські і якого він не вчинював. Розцінивши ці дії як відмову предявити необхідні документи, відповідачі здійснили його адміністративне затримання, доставили до Київського відділу поліції, де піддали адміністративному стягненню за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому, розглядаючи дві справи одночасно та накладаючи адміністративне стягнення, поліцейські всупереч вимогам статті 36 КУпАП наклали його не в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а за кожне окремо. Вважаючи дії поліцейських при притягненні його до адміністративної відповідальності протиправними, він і просить визнати їх такими та скасувати винесені ними постанови, закривши провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

3. В установлений законом строк відповідачі подали відзиви на позов, в яких позовних вимог позивача не визнали, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміновані йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в звязку з чим відсутні підстави для скасування постанови. Зазначили, що факт вчинених позивачем правопорушень був виявлений ними безпосередньо при здійсненні контролю за безпекою дорожнього руху. У визначеній законом процедурі ними було здійснено фіксацію виявленого порушення Правил з застосуванням бодікамери та винесено постанови, відповідно до яких на позивача було накладено штраф в межах санкцій статей КУпАП, якими встановлена відповідальність за вказані порушення (а. с. 25-26, 28-29).

Обставини справи, встановлені судом та докази, на підставі яких вони встановлені

4. 2 березня 2018 року о 21 год. 25 хв. позивач керував автомобілем НОМЕР_1 на вулиці Соборності, 69 в м. Полтаві та під час виконання маневру «розворот» не ввімкнув покажчик повороту у відповідному напрямку, а також відмовився на вимогу поліцейського предявити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. п. 9.2 та 2.1 Правил (а. с. 27, 30).

5. Відповідачами суду надано відеозапис порушень, допущених позивачем при керуванні транспортним засобом, а також процедури розгляду справ та накладення на нього адміністративних стягнень, який було досліджено та з якого чітко вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 у вказаний в оскаржуваних постановах час, рухається по вулиці Соборності, 69 в м. Полтаві. Проїзна частина дороги покрита снігом та не розчищена. Під час руху автомобіль занесло, розвернувши його при цьому та змістивши на іншу паралельну смугу руху, не створивши перешкод для руху іншим його учасникам або аварійної ситуації. Вирівнявши автомобіль після розвороту, водій продовжив рух у попередньому напрямку. Проїхавши незначну відстань, він був зупинений працівниками патрульної поліції, які повідомили йому про порушення п. 9.2 Правил, заявивши, що він під час маневру не ввімкнув світлового покажчика повороту. Пояснивши причину цього, позивач зазначив, що Правил він не порушував, однак йому було запропоновано надати для перевірки необхідні документи. Коли ж він заявив, що надасть їх за умови, що буде проводитись розгляд справи за вчинене правопорушення, про яке вони йому вказали, то відповідачі після кількох усних повторень попередньої вимоги, здійснили його адміністративне затримання та доставку в відділ поліції, де й провели розгляд справи, винісши дві окремі постанови серії БР № 647754 та серії БР № 647755, по кожній із яких на позивача було накладено стягнення в розмірі 425 грн.

6. Позивач в судовому засіданні заперечив факт вчинення інкримінованих йому порушень Правил з мотивів, викладених в позовній заяві. Наголосив, що всі необхідні документи, які відповідно до вимог п. 2.1 Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, він мав, але надати їх не зміг, так як працівники поліції порушили процедуру розгляду справи та здійснили його адміністративне затримання. Тому він вважає протиправною постанову серії БР № 647754, в якій зазначено, що він порушив вимоги п. 2.1 Правил та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Наголосив також, що не допускав порушення і п. 9.2 Правил в частині, яка стосується обовязку водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, оскільки така зміна напрямку руху автомобіля під його керуванням відбулася поза його волею і намірами, а тому включити покажчик повороту він не мав ні змоги, ні часу. Зазначив, що відповідачами при розгляді справ та накладенні адміністративного стягнення були грубо порушені вимоги статті 36 КУпАП про порядок накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень.

Оцінка аргументів та мотиви суду

7. Оцінивши наведене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем інкримінованих йому порушень Правил.

8. Суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що порушення вимог пункту 9.2 Правил він не допускав, а зміна руху його автомобіля відбулася вимушено поза його волею та намірами, в звязку з чим він не мав змоги попередити інших учасників руху про зміну напрямку руху включенням покажчика повороту. При цьому суд враховує, що його діянням не було створено будь-яких перешкод для руху іншим учасникам або аварійної ситуації. Тому притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, як і постанову про це, суд вважає протиправними.

9. Такою ж суд вважає і постанову серії БР № 647754, відповідно до якої позивача піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки йому інкримінується порушення п. 2.1 Правил, тобто відсутність у нього як водія механічного транспортного засобу при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, полісу (сертифікату) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Їх наявність, як це слідує з наданого відповідачами відеозапису, ними не перевірялась, а заявлялась лише вимога їх надати. Факту ж наявності у нього цих документів, позивач при його затриманні не заперечував, а, навпаки, підтверджував. Зважаючи на сумнівність законності вимоги відповідачів про надання позивачем документів за встановлених обставин, а також не вчинення ними дій на зясування та встановлення факту їх наявності у позивача, суд констатує про встановлення факту протиправності винесеної ними постанови серії БР № 647754.

10. Суд також зазначає, що відповідачами при винесенні оскаржуваних постанов було допущено порушення вимог статті 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Як встановлено в ході розгляду справи в суді, обидві справи щодо позивача розглядались одним і тим же органом, в одному й тому ж місці, в один і той же час, але положення статті 36 КУпАП не було застосоване і він був підданий адміністративному стягненню окремо за кожною статтею та нього було накладено два окремих самостійних стягнення.

11. Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

12. Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

13. Як посилався позивач в позовній заяві, рухаючись на вказаній ділянці дороги він не допустив порушення тих вимог Правил, які йому інкримінуються відповідачами, а тому не може бути підданий адміністративному стягненню за їх вчинення.

14. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

15. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає, що ними у визначеній законом процедурі не доведено факт вчинення позивачем інкримінованих йому порушень Правил. Докази, які б безперечно підтверджували факт вчинення позивачем інкримінованих йому порушень Правил в матеріалах справи відсутні. Цих доказів відповідачами не надано і суду. В самих постановах не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач та не надано доказів в спростування доводів позивача.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

16. Закон України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух».

16.1. Стаття 14. Учасники дорожнього руху

Учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

17. Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIIІ «Про національну поліцію».

18. Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року, № 8073-Х (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

18.1.Стаття 222. Органи Національної поліції

Органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 121, ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

18.2. Стаття 251. Докази

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

18.3. Стаття 252. Оцінка доказів

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

18.4. Стаття 268. Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

18.5. Стаття 280. Обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

18.6. Стаття 36. Накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень

При вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

19. Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

19.1. Пункт 9.2. Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

19.2. Пункт 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

ґ) поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

20. Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 7 листопада 2015 року, № 1395.

20.1. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 9 цього розділу розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

21. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»

21.1. Пункт 24

Зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути наведені докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

22. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

24. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

25. Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

26. Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

27. Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

28. Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

29. Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

30. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

31. Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду безпечної дистанції або інтервалу розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

32. Частиною першою статті 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

33. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

34. Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

35. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час винесення оскаржуваних постанов відповідачами, як субєктами владних повноважень, не було доведено правомірність прийнятого ними рішення, натомість матеріалами справи встановлено, що ними порушено права позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому постанови серії БР № 647754 та серії БР № 647755 від 2 березня 2018 року, винесені інспекторами патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про накладення на позивача адміністративних стягнень за ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. та за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Скасувати постанови серії БР № 647754 та серії БР № 647755 від 2 березня 2018 року, винесені інспекторами патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративних стягнень за ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. та за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., закривши провадження у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко