Справа № 264/1496/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року справа №264/1496/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Шишова О.О., Сухарька М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області Герасімова Івана Миколайовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1496/18 (головуючий І інстанції Пустовойт Т.В.) за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Маріуполь Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області Герасімова Івана Миколайовича про визнання дій поліцейського протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Маріуполь Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області Герасімова Івана Миколайовича (далі - відповідач-2), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача-2 щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення без оформлення протоколу; скасувати постанову серії АР № 878958 винесену відповідачем-2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 КУпАП (а.с.2-4).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 року позовні вимоги задоволено, а саме: скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2018 року серії АР №878958 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України; закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.35-36).

Відповідач-2, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що здійснення позивачем зупинки транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» в порушення п.15.9 «е» ПДР України, підтверджується відеозаписом, поясненнями позивача на відеозапису та наданими фотознімками. Зазначені докази є належними та допустимими в розумінні КУпАП, підтверджують наявність адміністративного правопорушення. Апелянт зазначає, що посилання суду на неможливість встановити дійсну відстань від дорожнього знаку до транспортного засобу позивача, є помилковим, оскільки позивач був припаркований безпосередньо під дорожнім знаком. Також, жодним нормативним-актом не визначено обов'язок працівника поліції вимірювати дистанцію від автомобіля до дорожнього знаку (а.с.30-35).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

18 лютого 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР №878958 поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Герасімовим І.М. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, на позивача керуючись ст.. 33, 284 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.9).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 18 лютого 2018 року о 12.10 год., керуючи автомобілем KIA Sorento KU811D, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Митрополітській, біля будинку №63, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знака 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», чим порушив п.15.9 «е» ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення відповідачем не надано.

Суд апеляційної інстацнії з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "»Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 52 Закону № 580-VIII, контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 5 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд вважає посилання позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення помилковими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною 1 статті 122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до ст. 258 КУпАП виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови з підстав відсутності факту вчинення правопорушення позивачем, суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 5.41.1 підрозділу 5 «Інформаційно-вказівні знаки» Розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено - "Пункт зупинки автобуса". Знак позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів..

Пунктом 15.9 «е» Правил дорожнього руху України визначено, зупинка забороняється ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Отже, з метою забезпечення безпечних умов руху маршрутних транспортних засобів та безпеки пасажирів таких транспортних засобів

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом № 580-VIII та Інструкцією № 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, судом встановлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, проміжок дороги на якому позивач паркував транспортний засіб посадковий майданчик для зупинки маршрутних транспортних засобів не мав, дорожній знак 5.41.1 був розташований позаду транспортного засобу позивача, відстань від знаку до транспортного засобу позивача є значно меншою 30 метрів. Позивач на запису не заперечував паркування біля вказаного знаку, та аргументував порушення ПДР тим, що зупинка маршрутних транспортних засобів на зазначеній ділянці дороги не здійснюється, що на його думку вказує на відсутність порушення. Суд зазначає, що вказаний відеозапис є достатнім для визначення суті правопорушення. Крім того, постанова не містить будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неуважно досліджував відеозапис та не звернув увагу на пояснення позивача.

Отже, матеріали справи підтверджують наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, та не заперечення позивачем факту вчинення дій, які у розумінні КУпАП є правопорушенням.

З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем-2 надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом та поясненнями позивача на відеозаписі.

Відповідно до викладеного, у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стосовно посилання позивача на те, що апеляційна скарга відповідачем-2 подана після спливу строку визначеним законодавством для оскарження рішення суду першої інстанції, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 статті 286 КАС України апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Оскаржуване рішення суду першої інстанції отримано відповідачем-2 06.06.2018 року, скарга направлена до суду першої інстанції засобами поштового зв'язку та отримана судом першої інстанції 17.06.2018 року, тобто, скарга була подана у межах строку.

Щодо посилання позивача на безпідставне прийняття судом апеляційної скарги, яка на першій сторінці містить прізвище, яке не належить позивачу, суд зазначає, що вказана помилка не може бути підставою для не прийняття апеляційної скарги до розгляду, оскільки зміст апеляційної скарги відповідає обставинам у зазначеній справі.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області Герасімова Івана Миколайовича на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1496/18 - задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 р. у справі № 264/1496/18- скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Маріуполь Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області Герасімова Івана Миколайовича про визнання дій поліцейського протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 878958.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 17 липня 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді М.Г. Сухарьок

О.О. Шишов