Справа № 807/100/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4079/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. про визнання дій протиправними і зобов'язання поновити виплату пенсії за віком (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.05.2018р., м.Львів),-

В С Т А Н О В И Л А:

13.02.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача Ужгородське об'єднане управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Закарпатської обл. здійснити йому нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком, починаючи з 01.04.2015р., по 30.09.2017р., призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; допустити негайне виконання рішення суду; зобов'язати відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення; стягнути з відповідача судовий збір (а.с.4-9).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018р. визначено підсудність щодо розгляду наведеного спору за Львівським окружним адміністративним судом (а.с.28-29).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018р. заявлений позов задоволено частково; зобов'язано відповідача Ужгородське ОУПФ України Закарпатської обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну пенсію за віком з 01.04.2015р. по 30.09.2017р., призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.53-56).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Ужгородське ОУПФ України Закарпатської обл., який покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заявленого позову (а.с.59-65).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що оскільки позивач протягом 2015-2017 років продовжує працювати на посаді судді, тому йому правомірно було припинено виплату пенсії, призначену згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після набрання чинності Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» позивачу з 01.10.2017р. поновлено виплату пенсії за віком.

Також покликання суду на Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі № 4-рп/2016 є помилковим, оскільки таке стосується норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких умов є відсутніми підстави для нарахування та виплати позивачу пенсії за віком за вищевказаний період.

Позивачем ОСОБА_2 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необгрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які підтверджені належними доказами, та ухвалив законне рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права (а.с.83-86).

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, починаючи з 2007 року, позивач обіймає посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду, перебуває на адміністративних посадах.

Після досягнення 60-річного віку позивачу ОСОБА_2 призначено з 06.04.2014р. пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На даний час позивач продовжує працювати на посаді судді та обіймати адміністративну посаду в суді.

У зв'язку із зміною пенсійного законодавства позивачу, як працюючому пенсіонеру, було припинено виплату пенсії за віком протягом 01.04.2015р.-30.09.2017р. та відновлену таку з 01.10.2017р.

09.01.2018р. позивач звернувся до відповідача Ужгородського ОУПФ України Закарпатської обл. з листом, в якому просив виплатити йому призначену, але не виплачену, пенсію за період 01.04.2015р.-24.10.2017р., а також вказати розмір пенсійних нарахувань за цей період (а.с.10).

Згідно листа Ужгородського ОУПФ України Закарпатської обл. № 02/Ш-09 від 25.01.2017р. припинення виплати позивачу пенсії за віком здійснено на підставі норм чинного законодавства; надання відомостей про суму нарахувань є неможливим (а.с.22).

Приймаючи рішенні по справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на отримання гарантованої державою пенсії, проте із змінами у законодавстві відповідач з 01.04.2015р. припинив виплату такої.

Зокрема, додаткові обмеження щодо виплати пенсії передбачені Законами України № 911-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та № 1774 від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Разом з тим, 08.06.2016р. Конституційним Судом України (справа № 4-рп/2016) визнано неконституційними положення п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01.06.2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та визначено, що вказані положення не підлягають застосуванню.

Стосовно дотримання строків звернення до суду в рішенні суду міститься покликання на норми ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам закону, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.04.2015р. набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до ст.47 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 01.06.2015р. особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Звідси, позовні вимоги стосовно періоду 01.06.2015р.-31.12.2015р. є підставними та обгрунтованими.

У подальшому розглядувані правовідносини були врегульовані по-іншому, при цьому законодавцем був продовжений особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Зокрема, Законом України № 911-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до абзаців 1 і 2 ч.1 ст.47 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, починаючи з 01.01.2016р., призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Звідси, позовні вимоги стосовно періоду 01.01.2016р.-31.12.2016р. є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до ч.1 ст.47 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

У подальшому згідно Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесені зміни до ч.1 ст.47 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, по 30 вересня 2017 року, особам (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, починаючи з 01.01.2017р., по 30.09.2017р. призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Звідси, позовні вимоги стосовно періоду 01.01.2017р.-30.09.2017р. є безпідставними та необгрунтованими.

В частині покликання суду першої інстанції на Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі № 4-рп/2016 колегія суддів враховує наступне.

Згідно вказаного Рішення предметом розгляду Конституційного Суду України на відповідність Конституції України (конституційність) були положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів».

Звідси, наведене Рішення стосувалося питання обмеження виплати довічного грошового утримання або пенсії, призначеної відповідно до Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів».

Обмеження, які встановлювалися до працюючих пенсіонерів, в тому числі на посадах суддів, прокурорів тощо, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнавалися і є чинними на час спірних правовідносин.

Позивач, працюючи на посаді судді, отримував пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не відноситься до щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, висновки Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі № 4-рп/2016 не стосуються розглядуваних правовідносин.

Оцінюючи в сукупності викладене, колегія суддів вважає, що в розглядуваному випадку є відсутніми правові підстави для нарахування та виплати позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01.01.2016р. по 30.09.2017р.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена в постановах від 05.06.2018р. в справі № 205/4414/16-а (2-а/205/118/16), від 19.06.2018р. в справі № 148/2954/15-а, а також постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016р. у справі № 21-948а16/333/6710/15-а.

В частині дотримання позивачем строків звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10.12.2013р. в справі № 21-329а13).

У справі, що розглядається, відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечував, однак припинив її виплату через зміни в законодавстві; також припинення виплати пенсії позивачу не супроводжувалося припиненням її нарахування (доказів протилежного відповідачем не представлено).

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після припинення її виплати, згідно ч.2 ст.46 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії позивачу підлягає поновленню за період 01.06.2015р.-31.12.2015р.

Зважаючи на те, що в позовній заяві заявлено лише одну вимогу про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком, керуючись ч.2 ст.9 КАС України апеляційний суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом визнання протиправними дій Ужгородського ОУПФ України Закарпатської обл. щодо невідновлення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.06.2015р. до 31.12.2015р. включно.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, при цьому належить визнати дії Ужгородського ОУПФ України Закарпатської обл. щодо невідновлення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.06.2015р. до 31.12.2015р. включно протиправними; зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії за віком за період з 01.06.2015р. до 31.12.2015р. включно; решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Також в порядку ч.1 ст.139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського ОУПФ України Закарпатської обл. судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Водночас, понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання до апеляційного суду апеляційної скарги слід покласти на апелянта Ужгородське ОУПФ України Закарпатської обл.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, виходячи із процесуальної неможливості усунути вищевказані недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Також із врахуванням особливостей розглядуваного спору, відсутність будь-яких перешкод для реального та своєчасного виконання суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків згідно цього судового рішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. щодо невідновлення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.06.2015р. до 31.12.2015р. включно протиправними.

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. поновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.06.2015р. до 31.12.2015р. включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл. (юридична адреса: 88017, м.Ужгород, вул.Загорська, 2; ) судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання до апеляційного суду апеляційної скарги покласти на апелянта Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
М. В. Костів
Дата складення повного судового рішення: 18.07.2018р.