Справа № 185/9260/17(2-а/185/473/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2018 року справа № 185/9260/17(2-а/185/473/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.,

суддів: Добродняк І.Ю. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2018 (суддя Головін В.О.)

у справі № 185/9260/17(2-а/185/473/17)

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання неправомірних дій з боку Пенсійного фонду та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила визнанати неправомірними дії Пенсійного фонду та зобов'язати відповідача:

- Визнати неправомірними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_1, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно);

- Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно);

- Скасувати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради від 14.07.2017 р. № 22;

- Стягнути судові витрати з Відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача, які призвели до неотримання позивачкою пенсії з 01 квітня 2017 року (включно) по 31 липня 2017 року(включно).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 р. у справі № 185/9260/17(2-а/185/473/17) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання неправомірних дій з боку Пенсійного фонду та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що органи Пенсійного фонду України діяли у межах чинного законодавства України при припиненні та як наслідок невиплаті пенсії гр. ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно), у звязку з тим, що гр. ОСОБА_1, як особа, яка внутрішньо переміщена, не проживала за своїм місцем мешкання (АДРЕСА_2) більше 60 днів, виходячи з п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється в інших випадках, передбачених законом, в цьому випадку таким законом є Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб даним законом також передбачено процедуру одержання та скасування довідки, а Постановою № 365 встановлений механізм здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 р. у справі № 185/9260/17(2-а/185/473/17), як таке що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що припинення виплати пенсії у зв'язку з не проживанням за своїм місцем мешкання більше 60 днів її, як особи яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Позивачка перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області як особа, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Павлоград Дніпропетровської області з 24.11.2014 року, довідка № .

Як вбачається з листа Павлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 10.08.2017 року № 236 з 01.04.2017 року виплату пенсії позивачці призупинено по інформаційному обміну з управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради.

14.07.2017 року за результатом розгляду Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради, згідно Витягу протоколу № 22, прийнято рішення про відмову позивачці у відновленні виплати пенсії з 01.04.2017 року, у зв'язку з не підтвердженням факту проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1.

В свою чергу, 29.08.2017 року за результатом розгляду Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради, згідно Витягу протоколу № 25, прийнято рішення про поновлення позивачці виплати пенсії з 01.08.2017 року, у зв'язку з підтвердженням факту проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1.

Спірним в межах даної справи є питання правомірності дій управління Павлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії позивачці у період з 01.04.2017 року по 31.07.2017 року.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначенням у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакції на видачі позивачу Довідки про взяття на облік) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З 13.01.2016 з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За правилами ст.5 вказаного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону надають вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Цей перелік не передбачає розширеного тлумачення.

14.06.2016 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, якою затверджено:

- Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним;

- Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п.2-5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Реєстрація місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи здійснюється в установленому законодавством порядку.

За приписами п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

При цьому комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (п.13 цього Порядку).

Відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу припинена правомірно у зв'язку відсутністю особи за місцем проживання понад 60 днів, яка дає підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

З огляду на наведені правові норми, апеляційний суд приходить до висновку, що такі дії відповідача не узгоджуються з приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 з огляду на наступне.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Так, підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Припинення виплат через підстави, визначенні у підзаконному нормативному акті (зокрема через припинення дії довідки внутрішньо переміщених осіб), колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, в даному випадку припинення позивачу виплати пенсії з 01 квітня 2017 року не обґрунтоване жодною із вказаних вище підстав.

Крім того, рішення про припинення виплати пенсії позивачу Павлоградським об'єднаним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області, як того вимагає ч.1 ст.49 вказаного Закону, не приймалося.

Виходячи з аналізу вище викладених норм, посилання скаржника на затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 Порядок здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки підстави припинення соціальних виплат, визначений вказаним Порядком, не узгоджуються з підставами припинення виплат пенсії, які встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх важливих для справи обставин, що вказує на необхідність його скасування та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог про часткове задоволення позовних вимог, якою визнати неправомірними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_1, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно) та зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно). В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 р. у справі № 185/9260/17(2-а/185/473/17) - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 р. у справі № 185/9260/17(2-а/185/473/17) -скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог частково.

Визнати неправомірними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплатиСологуб Н.С., пенсії за віком у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно).

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, пенсії за віком відповідно у період з 01 квітня 2017 року(включно) по 31 липня 2017 року(включно)

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко