Справа № 826/13772/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2018 року 09:20 № 826/13772/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Керівника робочого органу апарату Українського бюро Інтерполу генерал-майору міліції Неволі Василя Володимировича

2. Департаменту міжнародного співробітництва Національної поліції

України

3. Національної поліції України

третя особа Військова прокуратура Центрального регіону України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

представники позивача - ОСОБА_3;

учасників справи: відповідача-1: Терещук А.О.;

відповідача-2 - не прибув;

відповідача-3 - Євчук Г.В.;

третьої особи - Тракало Р.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) звернувся з позовом до Керівника робочого органу апарату Українського бюро Інтерполу генерал-майору міліції Неволі Василя Володимировича (далі - відповідач або Неволя В.В.), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Начальника Робочого апарату Укрбюро інтерполу генерала поліції третього рангу Неволі В.В., які виявились у наданні недостовірної інформації про перебування гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в міжнародному розшуку суду, слідчому судді, Військовій прокуратурі України та іншим правоохоронним органам;

- зобов'язати Начальника Робочого апарату Укрбюро інтерполу генерала поліції третього рангу Неволю В.В. надати суду, слідчому судді, Військовій прокуратурі України та іншим правоохоронним органам інформацію Генерального Секретаріату Міжнародної Організації Кримінальної Поліції-Інтерпол в Ліоні, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не значиться у списках оголошених у розшук Інтерполом, а також не значиться у базах даних Інтерполу;

- зобов'язати Начальника Робочого апарату Укрбюро інтерполу генерала поліції третього рангу Неволю В.В. протягом 5-ти робочих днів з моменту проголошення ухвали повідомити суд про виконання вказаної ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено до попереднього судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 залучено Військову прокуратуру Центрального регіону України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (по рішенню - третя особа або ініціатор запиту/розшуку).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 судом залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (по тексту - відповідач-2 або Департамент) та Національну поліцію України (в рішенні - відповідач-3 або НПУ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

В судових засіданнях 11.04.2018 та 30.05.2018 судом оголошувалась перерва.

13.06.2018 у судове засідання представник відповідача-2 не прибув, причин неявки в засідання не повідомив.

Поряд цим, представники позивача, відповідача 1, 3, та третьої особи звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З приводу заявленого клопотання, суд відмічає, що не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи відповідач-2 явку свого представника у судове засідання не забезпечив, з урахуванням чого адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що в результаті надання відповідачем-1 недостовірної інформації про перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в міжнародному розшуку порушуються права та свободи останнього, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основних свобод, зокрема: право на справедливий судовий розгляд; право на ефективний засіб правового захисту. Як зауважує позивач, на підставі недостовірної інформації, наданої відповідачем-1, слідчі органи та суди приймають неправові рішення.

22.11.2016 відповідачем-1 подано до суду заперечення на позов, в яких зазначено, що жодного факту, який би свідчив про надання Неволею В.В. недостовірної інформації про перебування ОСОБА_1 у міжнародному розшуку суду, слідчому судді, військовій прокуратурі та іншим правоохоронним органам не існує, а відтак, необґрунтованими є позовні вимоги.

Відповідач-2 у своїх заперечення на позов зауважує на наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

У своєму відзиві на адміністративний позов відповідач-3 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та відмітив, що позов є безпідставним.

У судовому засіданні проти задоволення позову представник третьої особи проти задоволення позову заперечив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07.06.2016, на запит адвоката ОСОБА_1 Ничипоренка М.Б. (в тексті - Адвокат), заступником начальника Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - Паніотовим Є.К., в листі № ІР/2768/14/Е11/12142/ЕС5/АЗ/ повідомлено, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом на 07.06.2016 ОСОБА_1 у міжнародному розшуку не значиться. Водночас, Адвоката проінформовано, що на адресу Робочого апарату Укрбюро Інтерполу запитів щодо припинення міжнародного розшуку ОСОБА_1 не надходило.

27.12.2016 Адвокат звернувся до відповідача-1 з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію стосовно перебування, на дату запиту, ОСОБА_1 у міжнародному розшуку.

У відповідь на запит, у листі № ІР/2768/14/Е11/169/ЕС5/А1/3 від 03.01.2017, відповідачем-1 було повідомлено, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом 03.01.2017 ОСОБА_1 значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до України для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України.

Адвокат, після отримання відповіді, 18.01.2017 знову звернувся до відповідача-1 з адвокатським запитом про надання інформації, а саме про: дату оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до України; назву органу, який виступив ініціатором оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук; посаду і прізвище прокурора або слідчого, який підготував клопотання про оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук; надання копії ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, яка була додана до клопотання про оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до України.

Листом від 24.01.2017 за № ІР/2768/14/С87/2063/ЕС5/А1/1, засвідченого заступником начальника Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - Бачинською А.В., Адвоката проінформовано, що 11.09.2014 за запитом старшого радника юстиції Шошура А.П., заступника прокурора - начальника слідчого управління прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, до обліків Генерального секретаріату Інтерполу було унесено клопотання про публікацію циркулярного розшукового повідомлення щодо міжнародного розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до України ОСОБА_1, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України. Запитувану Адвокатом копію ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, яка була додана до матеріалів про оголошення у міжнародний розшук ОСОБА_1 надано не було, та повідомлено Адвокату про можливість звернення останнього за отриманням копії ухвали до Військової прокуратури Центрального регіону.

03.02.2017 Адвокат звернувся до відповідача-1 з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію: чи перебуває на дату запиту ОСОБА_1 у міжнародному розшуку; про дату повторного, після видалення 14.05.2016 Комісією з Питань Нагляду за Файлами Інтерполу даних стосовно ОСОБА_1 з файлів Інтерполу, оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до України; про назву органу, який після видалення 14.05.2016 Комісією з Питань Нагляду за Файлами Інтерполу даних стосовно ОСОБА_1 з файлів Інтерполу виступив ініціатором оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук; про посаду і прізвище прокурора або слідчого, який після видалення 14.05.2016 Комісією з Питань Нагляду за Файлами Інтерполу даних стосовно ОСОБА_1 з файлів Інтерпол підготував нове клопотання про оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук; про номер і дату ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, яка була додана до клопотання про оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до України.

Листом № ІР/2768/14/Е11/4034/ЕС5/А1/3/ від 15.02.2017 відповідач-1 повідомив, що 07.06.2016 за запитом старшого радника юстиції Шошура А.П., заступника прокурора - начальника слідчого управління прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, до обліків Генерального секретаріату Інтерполу було унесене клопотання про публікацію циркулярного розшукового повідомлення щодо міжнародного розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до України ОСОБА_1, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України. В частині запитуваної Адвокатом копії ухвали, відповідачем-1 викладено про обставини обмеженого доступу до такої інформації.

25.04.2017 Адвокат, після отримання інформації від Генерального секретаріату Інтерполу про те, що станом на 10.04.2017 ОСОБА_1 не значиться у списках оголошених у розшук Інтерполом, а також не значиться у базах даних Інтерполу, звернувся до відповідача-1 з адвокатським запитом, в якому просив надати відповідь чи знаходиться ОСОБА_1 за даними Укрбюро Інтерполу у міжнародному розшуку. За наявних відповідних обставин Адвокат просив зняти ОСОБА_1 з міжнародного розшуку та не надавати недостовірну інформацію про перебування гр. ОСОБА_1 в міжнародному розшуку суду, слідчому судді, Військовій прокуратурі України та правоохоронним органам.

У своєму листі-відповіді № ІР/2768/14/Е11/122аз/ЕС5/А3/1 від 03.05.2017 відповідач-1 звернув увагу, що згідно зі змістом статей 1, 9 Правил по контролю за інформацією та доступу до файлів Інтерполу, затверджених Резолюцією 73-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2004-RES-08, Комісія по контролю за файлами Інтерполу є органом, уповноваженим розглядати запити фізичних осіб та їх представників щодо інформації, що обробляється стосовно таких осіб в інформаційній системі Інтерполу, а тому, з метою отримання інформації стосовно ОСОБА_1, Адвокат може самостійно звернутись до Комісії по контролю за файлами Інтерполу.

Позивач стверджує, що приймаючи до уваги відповідь Генерального секретаріату Інтерполу від 10.04.2017, відповідачем-1 надається недостовірна інформація про перебування ОСОБА_1 в міжнародному розшуку, чим порушуються його права та свободи. За переконанням позивача, на підставі недостовірної інформації, що надана відповідачем-1, слідчі органи та суди приймають неправові рішення. Дане стало підставами заявленого позову.

З викладеними позивачем доводами відповідач-1 не погоджується та у своїх запереченнях акцентує увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не встановлений обов'язок відповідача-1 поширювати або надавати інформацію про перебування особи у міжнародному розшуку будь-яким правоохоронним органам, окрім тих, які є ініціаторами такого розшуку, або які звернулися до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України у встановленому законодавством порядку із відповідним мотивованим запитом про надання інформації, а відтак вимога ОСОБА_1 щодо визнання дій відповідача-1 протиправними є необґрунтованою. Відповідач-1 також зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази надання будь-якої інформації про ОСОБА_1 суду, слідчому судді та іншим правоохоронним органам. Крім того, позивач не зазначає, які саме правоохоронні органи має на увазі вживаючи словосполучення «інші правоохоронні органи», а тому відповідач-1 вказує на відсутності порушення прав позивача.

Відповідач-2 у наданих до суду запереченнях наголосив, що Департамент не направляв на адресу суду будь-які відомості щодо проведення міжнародного розшуку ОСОБА_1 На думку відповідача-2, представник позивача упустив той момент, що в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2016 по справі № 757/21830/16-к зазначено про вичерпний перелік посадових осіб, що брали участь у розгляді. А саме, слідчий суддя Печерського районного суду за участю прокурора розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Києві клопотання військового прокурора Центрального регіону України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1, тобто розгляд проводився без залучення представника Департаменту. Окрім цього, відповідач-2 виклав позицію, що розгляд відбувся у рамках кримінального провадження, що у свою чергу свідчить про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування.

У своєму відзиві на адміністративний позов відповідач-3 відмітив про безпідставність позову, адже відсутній предмет спору, так як відсутні дії посадової особи Неволі В.В., що направлені на надання недостовірної інформації щодо позивача суду, слідчому судді, Військовій прокуратурі України та іншим правоохоронним органам.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру», Кримінальним процесуальним кодексом України, Кримінальним кодексом України, Інструкцією «Про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів», затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України від 9 січня 1997 року N 3/1/2/5/2/2 (по тексту - Інструкція), Положенням про Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, затв. наказом НПУ від 21.12.2015 № 193 (надалі - Положення), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2, ст. 8 Закону України «Про адвокатуру», адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

За ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів; одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру»).

З правових конструкцій зазначених норм Закону України «Про адвокатуру» слідує про визначення правового статусу адвокатури України, порядок набуття права на заняття адвокатською діяльністю, а також права адвокатів України.

Як видно з матеріалів справи, та про що відображено у рішенні вище, в період грудня 2016 по лютий 2017 року (окремо 23.05.2016) Адвокат звертався з адвокатськими запитами до відповідача-1 з приводу надання інформації та документів стосовно ОСОБА_1

Проаналізувавши викладені вимоги за відповідними адвокатськими запитами, враховуючи, що направлення запитів пов'язано з адвокатською діяльністю Адвоката в порядку положень Закону України «Про адвокатуру», суд вважає, що дії з надання останньому з боку Неволі В.В. та його заступників відповідей на адвокатські запити, є реалізацією ними наданих їм повноважень згідно вимог законодавства та в межах компетенції Робочого апарату Укрбюро Інтерполу.

Судом також відмічається, що в силу п.п. 8.1., 8.3. Інструкції, наявна в Національного центрального бюро Інтерполу в Україні інформація призначена лише для використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ. Вимоги п. 8.1 поширюються також на інформацію, що надсилається Укрбюро Інтерполу правоохоронним органам України та Національного центрального бюро Інтерполу іноземних країн.

Таким чином, отримання на адвокатські запити Адвокатом від Неволі В.В. та його заступників відомостей стосовно ОСОБА_1, в контексті наявної в Національного центрального бюро Інтерполу в Україні інформації і особливого режиму її використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ, не обмежувало позивача в правах звернутись до Генерального Секретаріату Міжнародної Організації Кримінальної Поліції-Інтерпол в Ліоні з проханням надати інформацію щодо перебування його у міжнародному розшуку по лінії Інтерполу.

Принагідно судом зауважується, що предметом позовних вимог є надання недостовірної інформації про перебування ОСОБА_1 в міжнародному розшуку суду, слідчому судді, Військовій прокуратурі України та іншим правоохоронним органам, у зв'язку із чим, слід зазначає таке.

Згідно положень пунктів 1.1.-1.6., 1.15. Інструкції, вона визначає порядок використання правоохоронними органами України можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні (надалі - НЦБ) для співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу та правоохоронними органами зарубіжних держав під час здійснення діяльності, пов'язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які мають транснаціональний характер або виходять за межі України. Під правоохоронними органами України в цій Інструкції маються на увазі органи Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури, Служби безпеки, Держкомкордону, Державної митної служби, Державної податкової адміністрації України. Інструкція розроблена відповідно до законів України "Про міліцію", "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю", Положення про Національне центральне бюро Інтерполу в Україні, Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу. Підрозділом, на який безпосередньо покладається організація виконання функцій Міністерства внутрішніх справ України як Національного центрального бюро Інтерполу, є робочий апарат Укрбюро Інтерполу. НЦБ забезпечує співробітництво правоохоронних органів України та зарубіжних країн як у цілому, так і в окремих напрямках боротьби із злочинністю і надає можливості для: підготовки та надсилання ініціативних запитів за кордон; підготовки та надсилання відповідей на запити зарубіжних правоохоронних органів; обміну оперативно-розшуковою, оперативно-довідковою та криміналістичною інформацією про підготовку і вчинення злочинів та причетних до них осіб, а також архівною та, в окремих випадках, процесуальною інформацією; обміну досвідом роботи, законодавчими та іншими нормативними актами, учбово-методичною літературою з питань діяльності правоохоронних органів; обміну науково-технічною та іншою інформацією з питань боротьби із злочинністю. Для надсилання в НЦБ запитів щодо проведення правоохоронними органами зарубіжних держав необхідних оперативно-розшукових заходів, а в деяких випадках - слідчих дій, іншої інформації правоохоронні органи України використовують усі наявні в них канали зв'язку, в тому числі шифрованого. Запити та інші види документів направляються за адресою: 252024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10. Запити та інші документи, які надсилаються до НЦБ, повинні мати необхідні реквізити: назва органу, його повна адреса, телефон, телетайп або факс, вихідний номер та номер посилання (при його наявності), прізвище та телефон виконавця. Запити та інші документи виконуються лише у друкованому вигляді, підписуються керівниками органу, зокрема, для органів прокуратури - від прокурора району (прирівняних до нього прокурорів), їх заступників і вище. Перевірка з використанням каналів та можливостей НЦБ може здійснюватися стосовно будь-яких діянь, визначених кримінальним законодавством як злочини, окрім тих, які мають військовий, політичний, релігійний чи расовий характер.

З системного аналізу вказаних положень Інструкції випливає про: перелік суб'єктів, яким під час здійснення діяльності, пов'язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які мають транснаціональний характер або виходять за межі України, надається право використовувати можливості НЦБ для співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу та правоохоронними органами зарубіжних держав; визначення підрозділу, на який безпосередньо покладається організація виконання функцій Міністерства внутрішніх справ України як Національного центрального бюро Інтерполу, та про його завдання; порядок надіслання та формування запитів до НЦБ; обмеження правил перевірки з використанням каналів та можливостей НЦБ стосовно діянь, які мають військовий, політичний, релігійний чи расовий характер.

За п. 4.2.1. п. 4.1., п.п. 4.4.-4.6., 6.7. Інструкції, міжнародний розшук з використанням каналів та можливостей Інтерполу ведеться у випадках наявності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи в інші країни, якими можуть бути: наявність у такої особи закордонного паспорта, повідомлення органів Держкомкордону України про реєстрацію перетинання нею кордону, поштове листування, пояснення свідків тощо. Підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. У разі розшуку підозрюваної, обвинуваченої або засудженої особи, яка переховується за кордоном, у запиті додатково відтворюються такі позиції: номер кримінальної справи, дата її порушення, назва органу, який провадить розслідування чи розшук такої особи, номер та текст статті Кримінального кодексу України із зазначенням передбаченої нею міри покарання, а також стислий виклад вчиненого розшукуваною особою протиправного діяння; заходи, які з точки зору ініціатора розшуку доцільно вжити щодо розшукуваної особи у разі виявлення її на території іноземної держави. Такими заходами, як правило, можуть бути: а) встановлення контролю за пересуванням розшукуваної особи. У цьому випадку від закордонних партнерів може бути одержана інформація про місцеперебування розшукуваного, маршрути переміщення, контакти, виїзд за межі тієї чи іншої країни тощо; б) затримання та арешт розшукуваної особи з наступною її екстрадицією. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. При отриманні оформленого відповідно до вимог цієї Інструкції запиту від підрозділів апарату Міністерства внутрішніх справ України, головних управлінь МВС України в Криму, м. Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях, м. Севастополі та на транспорті, їх підрозділів чи від інших правоохоронних органів НЦБ, згідно з його змістом та правилами регламенту міжнародного поліцейського співробітництва і внутрішнього контролю обліків Інтерполу, іншими нормативними документами організації визначає порядок виконання запиту та надсилає необхідні документи до Генерального секретаріату Інтерполу чи Національного центрального бюро Інтерполу відповідної країни (країн).

Виходячи з відповідних положень Інструкції, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит, надісланий до НЦБ, у якому, у випадку розшуку підозрюваної, обвинуваченої або засудженої особи, яка переховується за кордоном, відтворюються позиції, зокрема, що стосуються певної кримінальної справи, її фабули, фігуранта справи, а також заходи, які з точки зору ініціатора розшуку доцільно вжити щодо розшукуваної особи у разі виявлення її на території іноземної держави. Надалі, НЦБ вивчає одержані матеріали від ініціатора запиту і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни.

З матеріалів справи слідує, що 15.05.2014 слідчим Дарницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - Саттаровим А.М., до Єдиного реєстру досудових розслідувань (в рішенні - ЄРДР) внесене кримінальне провадження за № 0000025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України.

Окрім того, 15.05.2014 слідчим Дарницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - Саттаровим А.М. винесено повідомлення, погоджене заступником Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, радником юстиції - Похиталюк Є., про підозру ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України. Зі змісту відповідного повідомлення видно, що воно вручене особисто позивачу.

Поряд з цим, 15.05.2014 заступником Генерального прокурора України - Середою Г.П., за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000026, прийнято повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України. Відповідне повідомлення позивач отримати відмовився, що відображено у повідомленні.

За таких обставин, відмічені вище процесуальні документи, по-перше, вказують на кримінальні провадження стосовно підозрюваного ОСОБА_1, а по-друге, з огляду на інкримінування ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України (злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з надання публічних послуг), можливим є здійснення перевірки з використанням каналів та можливостей НЦБ щодо відповідного визначеного кримінальним законодавством діяння, визначеного як злочин.

За ст. 281 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.

Нормативні положення ст. 281 Кримінального процесуального кодексу України визначають процесуальну можливість слідчого, прокурора оголосити у розшук підозрюваного, місцезнаходження якого невідоме, про що виноситься відповідна постанова, а здійснення розшуку такої особи може бути доручено оперативним підрозділам.

Так, матеріали справи свідчать, що 23.05.2014 слідчим Дарницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - Саттаровим А.М. винесена постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_1, якою оголошено розшук останнього.

З матеріалів справи видно, що в липні 2014 року Прокуратурою Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на адресу Робочого апарату Укрбюро Інтерполу надіслано лист № 06/3-397вих-14 від 08.07.2014, яким, за обставин повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України та виїзду 18.05.2014 ОСОБА_1 за межі території України до Республіки Польща (за повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.05.2014 № 0.254-6024/0/15-14), заступником прокурора - начальником слідчого управління прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - Шошурою А.П. викладено прохання про оголошення ОСОБА_1 у міжнародний розшук. До вказаного листа долучено копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2014 у справі № 753/9026/14-к, зі змісту якої вбачається про надання дозволу на затримання ОСОБА_1

11.09.2014 відповідач-1 у своєму листі № ІР/2768/14/Е11/10925/AG8/А2/1 повідомив заступника прокурора - начальника слідчого управління прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - Шошуру А.П. про оголошення 11.09.2014 ОСОБА_1 у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції в Україну.

За таких обставин, станом на липень 2014 року Прокуратурою Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері направлено до підрозділу, на який безпосередньо покладається організація виконання функцій Міністерства внутрішніх справ України як Національного центрального бюро Інтерполу, відповідний запит щодо оголошення міжнародного розшуку ОСОБА_1, а керівником Робочого апарату Укрбюро Інтерполу повідомлено про оголошення 11.09.2014 ОСОБА_1 у міжнародний розшук за наявності на те відповідних підстав.

З матеріалів справи видно, що упродовж листопада 2014 року по травень 2016 року керівником робочого органу апарату Українського бюро Інтерполу Неволею В.В. або його заступниками на адресу третьої особи, як ініціатора запиту про розшук ОСОБА_1, направлялися листи №№: ІР/2768/14/Е11/13271/AG8/А2/1 від 07.11.2014, ІР/2768/14/Е11/13377/AG8/А2/1 від 10.11.2014, ІР/2768/14/Е11/3187/ЕС5/А2/1 від 12.03.2015, ІР/2768/14/С63/4506/ЕС5/R3/1 від 01.04.2015, ІР/2768/14/Е11/15096/AG8/А2/1 від 14.09.2015, ІР/2768/14/Е11/15172/ЕС5/А2/1 від 15.09.2015, ІР/2768/14/Е11/20131/ЕС5/А2/1 від 27.11.2015, ІР/2768/14/Е11/1899/ЕС5/А2/1 від 03.02.2016, ІР/2768/14/Е11/2916/ЕС5/А2/1 від 15.02.2016, ІР/2768/14/Е11/3202/ЕС5/А2/1 від 18.02.2016, ІР/2768/14/9725/ЕС5/R3/1 від 10.05.2016, зі змісту яких слідує про повідомлення ініціатора розшуку про: повідомлення з НЦБ Інтерполу в Німеччині про відсутність ОСОБА_1, надання необхідних відомостей та документів через запит Комісії по контролю за файлами Генерального секретаріату Інтерполу в рамках розгляду скарги ОСОБА_1 (листи направлялися 7 разів).

Таким чином, зважаючи на викладену у вказаних листах інформацію, суд вважає, що Неволею В.В., в межах наданих йому Інструкцією та Положенням повноважень, вчинялися дії про повідомлення ініціатора запиту про відомості стосовно обставин міжнародного розшуку ОСОБА_1

За ч. 1 ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З системного аналізу наведених приписів Конституції України видно, що прийняте відповідним державним органом судове рішення ухвалюється іменем України та є обов'язковим до виконання.

Так, 07.06.2016 на підставі та на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2016 по справі № 757/21830/16-к про обрання підозрюваному ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, працівниками відповідача-2 було заповнено циркуляр розшукового повідомлення (копія розшукового циркуляру міститься в справі).

22.02.2017, 09.03.2017 та 31.03.2017 Неволею В.В. або його заступниками на адресу ініціатора розшуку направлено копію запиту Комісії по контролю за файлами Генерального Секретаріату Інтерполу в рамках розгляду іншої скарги громадянина України ОСОБА_1 щодо оголошення його у міжнародних розшук каналами Інтерполу, про що відображено в листах №№: ІР/2768/14/Е11/4657/ЕС5/R3/1, ІР/2768/14/Е11/6103/ЕС5/R3/1, ІР/2768/14/Е11/8295/ЕС5/R3/1 відповідно.

10.04.2017 каналами службового зв'язку Департаментом отримано інформацію про рішення Комісії щодо видалення 07.04.2017 з обліків Генерального Секретаріату Інтерполу інформації про міжнародний розшуку ОСОБА_1

Листом № ІР/2768/14/Е11/9716/ЕС5/R3/1 від 13.04.2017 відповідач-1 про вказаний факт повідомив Військову прокуратуру Центрального регіону України.

19.06.2017 Неволею В.В. повідомлено третю особу про лист Комісії з контролю за файлами Інтерполу з відповідним роз'ясненнями щодо причин видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу ОСОБА_1

20.11.2017 Регіональним спеціальним офіцером Координаційного відділу НЦБ Інтерполу по Європі - Ситнік Богданом надіслано НЦБ повідомлення про видалення 07.04.2017 двох оголошень про міжнародний розшук ОСОБА_1

Зважаючи на відмічені обставини заповнення 07.06.2016 циркуляру розшукового повідомлення та здійснення інших дій, поєднаних з наданням відомостей щодо міжнародного розшуку ОСОБА_1, з урахуванням викладених у чинній станом на 07.06.2016 ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2016 по справі № 757/21830/16-к обставин про вчинення підозрюваним ОСОБА_1 умисних дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування та суду, колегія судів акцентує увагу, що вчинення Департаментом відповідних дій відбулося під час здійснення діяльності, пов'язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які виходять за межі України, і дане, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач-1 діяв в межах та на підставах, визначених законодавством.

В частині посилань позивача про те, що в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 757/21830/16-к міститься висновок, що «станом на день розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1, останній не значився у обліку Генерального секретаріату Інтерполу оголошеним в міжнародний розшук, то вони є безпідставними і спростовуються як матеріалами судового провадження, так і долученими до апеляційної скарги матеріалами, з яких вбачається, що саме станом на 10.05.2016 ОСОБА_1 значився оголошеним в міжнародний розшук», суд стверджує, що відповідні доводи позивача не підтверджують викладені в позові обставини в контексті предмету позову, зокрема, оскільки повідомлення Робочого апарату Укрбюро Інтерполу від 14.09.2015 № ІР/2768/14/Е11/15096/АG8/А2/1 та інші матеріали листування, а також повідомлення Робочого апарату Укрбюро Інтерполу від 10.05.2016 № ІР/2768/14/9725/ЕС5/R3/1 про затримання 06.05.2016 підозрюваного ОСОБА_1 на території Італії для подальшої екстрадиції в Україну, були подані працівниками Військової прокуратури Центрального регіону України в рамках кримінального провадження № 0000031, тобто подані іншими суб'єктами та в рамках іншого кримінального провадження.

Окремо суд зазначає, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2016 по справі № 757/21830/16-к була скасована ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 757/21830/16-к з підстав порушення слідчим суддею ч.ч. 1, 6 ст. 193 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, через розгляд клопотання прокурора без участі захисника, що колегія суддів вважала грубим порушенням права обвинуваченого ОСОБА_1 на захист. Відтак, приймаючи до уваги скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2016 по справі № 757/21830/16-к та прийняття нової, якою клопотання військового прокурора Центрального регіону України Рябенка Г.М. задоволено, та обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, що, по суті, свідчить, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під варту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов'язків, про що відображено судом в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2016, суд відмічає, що неаргументованими є твердження позивача щодо прийняття судами неправових рішень.

Також суд за необхідне акцентує увагу на те, що необґрунтованими, в розумінні підстав позову, є викладені в позові посилання на внесення щодо ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення до ЄРДР за № 0000025 неналежною особою, а також, що позивач не є стороною у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000026, а відтак йому не може бути оголошена підозра у такому провадженні, оскільки, за переконанням суду, викладені відповідні обставини зачіпають процедурні питання винесених окремими суб'єктами в рамках кримінальних проваджень певних процесуальних документів, що, з огляду на зауваження позивача на процесуальних порушеннях при їх прийнятті (не набуття ним статусу підозрюваного), не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Додатково, приймаючи до уваги висновок щодо прийнятих процесуальних документів в рамках кримінальних проваджень, суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З урахуванням викладеного припису Конституції України, суд зауважує, що позивач не був та не обмежений у використанні свого конституційного права на оскарження прийнятих стосовно нього відповідними суб'єктами в рамках кримінальних проваджень № 0000025, № 0000026 та № 0000031 процесуальних документів.

Також, окремо, суд вказує, що згідно р. 7 Інструкції, уся інформація, отримувана Міністерством внутрішніх справ України каналами Інтерполу, вміщується в інтегровану базу даних НЦБ за такими підсистемами: документ; особи; транспорт; фірми; номерні речі; валюта; предмети мистецтва. Джерелами накопичення інформації в НЦБ є: матеріали та інформація, отримувані з Генерального секретаріату Інтерполу; запити, повідомлення, матеріали, отримувані з національних центральних бюро та правоохоронних органів інших країн; запити, повідомлення, матеріали, отримувані від органів внутрішніх справ та інших правоохоронних органів України; офіційні матеріали міністерств, відомств, установ та організацій, які не є правоохоронними. Залежно від потреб НЦБ може створювати інші підсистеми обліку, а також змінювати і вдосконалювати існуючі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи із зауважених завдань адміністративного судочинства, зважаючи на відмічені положення Інструкції, що стосуються питання формування банків даних НЦБ, приймаючи до уваги, що наявна в НЦБ інформація призначена лише для використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ, суд звертає увагу, що обставини отримання НЦБ з Генерального секретаріату Інтерполу інформації стосовно міжнародного розшуку ОСОБА_1 носить в собі характер лише накопичення отримуваної Департаментом інформації під час здійснення відповідними уповноваженими суб'єктами діяльності, пов'язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які виходять за межі України, діяльність з чого, по суті службова, не порушує прав позивача в розумінні ч. 1 ст. 1 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні, у відповідності до положень частини 2 статті 2 КАС України, суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачі довели суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача-1 є необґрунтованими та, відповідно, недоведеними є похідні вимоги про зобов'язання Неволю В.В. вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко