Справа № 822/421/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/421/18

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

09 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року (ухвалене в м. Хмельницькому 14 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає щодо неправомірності дій відповідача стосовно припинення виплати її пенсії, оскільки жодної з підстав передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не було.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач придбала житло та у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання вона втратила статус внутрішньо переміщеної особи, а відтак отримала право на виплату пенсії за місцем постійного проживання (реєстрації), отже на переконання суду відповідач безпідставно припинив виплату позивачу пенсійного забезпечення, чим порушив право на пенсійне забезпечення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

29 травня 2018 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує обґрунтованість доводів апелянта та зазначає про їх безпідставність.

19 червня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 19 червня 2018 року було прийнято ухвалу.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 29 жовтня 2008 року, ОСОБА_2 здобула право на отримання пенсії за віком довічно.

У зв'язку із збройною агресією Російської федерації на Сході України та початком антитерористичної операції ОСОБА_2 покинула місце проживання у місті Донецьку та переселилась в Західну частину України до м. Хмельницького.

З 2014 року ОСОБА_2, відповідно до довідок про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсійне забезпечення за місцем фактичного проживання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №58131535 від 26 квітня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на зблокований житловий будинок, загальною площею 72,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до відмітки в паспорті громадянина України з 05 травня 2016 року зареєстровано постійне місце проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.

06 липня 2016 року в зв'язку із зміною місця проживання ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з заявою в якій просила зняти з неї статус внутрішньо переміщеної особи згідно довідки №2533 від 06 липня 2016 року.

06 грудня 2017 року Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому повідомило позивача про те, що у разі зняття з обліку, внутрішньо переміщеної особи (скасування дії довідка) виплати пенсії припиняється, тому пропонує стати на облік, як внутрішньо переміщена особа та подати відповідачу про це довідку, а також вказує на відсутність паперових пенсійних документів позивача, як підставу припинення виплати пенсії позивачу.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Нормативним актом, що регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - "Закон №1058-IV").

Статтею 7 Закону №1058-IV визначені принципи, за якими здійснюється державне пенсійне страхування. До них віднесені зокрема: законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону №1058-IV визначено, що порядок призначення пенсії визначається Правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Передбачено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Положеннями статті 47 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Колегія суддів зауважує, що Закон №1058-IV не передбачає можливість зупинення виплати пенсії, яка раніше була призначена та виплачувалась. Законом №1058-IV а саме його статтею 49, передбачено право територіального органу пенсійного фонду України своїм рішенням припиняти виплату пенсії, у випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому та статтею 46 цього Закону.

Як було встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, жодної з визначених Законом №1058-IV підстав для припинення виплати пенсії позивачу у відповідача не було.

Крім цього, суд звертає увагу, що перепризначення пенсії позивача відбулось в 2014 році, отже ОСОБА_2 було надано повний пакет документів, відомості, що містились в цих документах, не заперечувались відповідачем. З моменту призначення пенсії позивачу, з боку органів ПФ України будь-яких вимог про надання документів, уточнення даних, що в них містяться, з боку відповідача не надходило, що свідчить про безпідставне зупинення виплати пенсії позивачу.

Також судова колегія зазначає, що жодного розпорядження щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 відповідачем не приймалось.

Відповідно до вимог Постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV.

Відповідно до положень вищевказаного Закону, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

З матеріалів справи встановлено, що 10 травня 2016 року ОСОБА_2 зверталась органу Пенсійного фонду із заявою про витребування пенсійної справи у зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що ОСОБА_2 проведено реєстрацію постійного місця проживання відповідно до вимог чинного законодавства, про що також у встановленому законодавством порядку повідомлено орган Пенсійного фонду, шляхом звернення з відповідними заявами, що свідчить про те, що позивачем в повній мірі та у відповідності до вимог законодавства виконано покладений на позивача обов'язок.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не було вжито відповідних заходів щодо забезпечення належної позивачу виплати пенсійного забезпечення, чим порушив гарантовані Конституцією України права позивача та безпідставно відмовив у виплаті пенсії.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши доводи апелянта та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, то підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.