Справа № 539/3369/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 539/3369/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р., суддя Шевяков І.С., м. Полтава, повний текст складено 06.03.18 року по справі № 539/3369/17

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправною відмови та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки ТУ ДСА у Полтавській області №02/1864/2017 від 18.09.2017 року;

- скасувати рішення відповідача № 368 від 02.10.2017 року про відмову судді у відставці ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення;

- зобов`язати здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90% з включенням суми матеріальної допомоги -14500 грн., починаючи з 14 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки ТУ ДСА у Полтавській області № 02/1864/2017 від 18.09.2017 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. по справі № 539/3369/17 позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин у справі.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача змісту судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 21.01.1993 року ОСОБА_1 працював на посаді судді Лубенського міського суду (в подальшому Лубенського міськрайонного суду Полтавської області).

Позивач звільнений з посади судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відповідно до Постанови Верховної ради України № 1515-У111 від 08.09.2016 року "Про звільнення суддів" та наказу голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2016 року № 34/ос.с, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Лубенським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області 19.09.2016 року, з урахуванням постанови Лубенського міськрайонного суду від 03.01.2017 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2017 року, позивачу призначено та виплачується по теперішній час щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90%.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 дізнався, що відповідачем не була включена до розрахунку суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці матеріальна допомога на оздоровлення, яка нараховувалась та виплачувалась згідно довідок ТУ ДСА Полтавської області.

Відповідно до довідок ТУ ДСА в Полтавській області № 02-21/385 від 14.09.2016 року, № 02/3094/2017 від 31.10.2017 року, допомога на оздоровлення судді Яценка В.В. виплачувалась у серпні 2016 року і в загальну суму заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді не була врахована, однак єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з неї утримано.

Позивач 29.09.2017 року звернувся до Лубенського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, надавши довідку про заробітну плату №02/1864/2017.

Згідно з рішенням Лубенського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 02.10.2017 року № 368 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного грошового утримання через те, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, оскільки не передбачена переліком, встановленим статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу суддівської винагороди, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов'язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому в Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п'ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Статтею 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка була чинна на час, із якого позивачеві призначено довічне грошове утримання; далі також ОСОБА_2 № 2453-VI) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року та діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Посилання позивача на пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки спеціальним законом установлено імперативне обмеження щодо визначення розміру іншими нормативно-правовими актами.

Також безпідставним є посилання позивача на положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, адже застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

За такого правового регулювання матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також є безпідставним застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року, № 21-430а11, 6 листопада 2013 року 21-350а13 про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана правова позиція узгоджується висновком Верховного Суду в рішеннях від 19.06.2018 року по справі № 592/7834/17 та від 25.04.2018 року №333/4196/17 (2-а/333/221/17).

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 308, 310, п. 1 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. по справі № 539/3369/17 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправною відмови та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 12.07.2018.