Справа № 216/6571/17
Суддя: Бутенко М. В.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/6571/17
номер провадження 2-а/216/131/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2018 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Янчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті ОСОБА_1 адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до тимчасово виконуючого обовязки начальника Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3, інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_1 лейтенанта поліції ОСОБА_4, третя особа: УПП в місті ОСОБА_1 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначив, що 06.08.2017 року інспектор роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_1 лейтенант поліції ОСОБА_4 було винесено постанову серії БР № 442300 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно якої позивач ніби то 06.08.2017 року о 20-22 год. керуючи автомобілем Шкода Фабія, д/н НОМЕР_1, в м. Кривому Розі проїхав світлофор, розташований по вул. 200- річчя Кривого Рогу зупинка «Мікрорайон», на забороняючий сигнал світлофору «червоний», чим порушив п. 8.7.3 е ПДР, в звязку з чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, вважає її незаконною та необґрунтованою, наголошує на тому, що ПДР він не порушував, оскільки він здійснив рух та проїзд перехрестя на жовтий мигаючий сигнал світлофора.

Не погоджуючись із рішенням інспектора 07.08.2017 року він звернувся до тимчасово виконуючого обовязки начальника Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3 із заявою про скасування постанови інспектора БР № 442300 від 06.08.2017 року, його скаргу розглянули без його участі, рішенням т.в.о. начальника УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_3 від 06.08.2017 року постанову залишено без змін, у задоволені скарги відмовлено.

Так як керівництвом УПП ОСОБА_3 є незаконними, оскільки скарга по суті не розглядалась, оскільки при розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, тому постанова є такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесена з перевищенням компетенції субєкта владних повноважень.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати рішення тимчасово виконуючого обовязки начальника УПП ОСОБА_3 від 10.08.2017 року по скарзі на постанову БР № 442300 від 06.08.2017 року неправомірними та скасувати вищезазначену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності, за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

30.01.2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, подавши до суду відзив, згідно якого адміністративний позов ОСОБА_4 не визнав, вказував, що він склав постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, не порушивши при цьому вимог закону, в зв"язку з чим у задоволенні позову позивача просив відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, надала також відзив від 26.01.2018 року, відповідно яких з вимогами також позивача не погоджується, оскільки вважає їх безпідставними, а постанова винесена законно та обґрунтовано, оскільки відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався нормами діючого законодавства, а тому просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою інспектора № 2 роти № 2 батальйону УПП в місті ОСОБА_1 лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 442300 від 06.08.2017 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 06.08.2017 року о 20-22 год. керуючи автомобілем Шкода Фабія д/н НОМЕР_1 в м. Кривому Розі проїхав світлофор, розташований по вул. 200- річчя Кривого Рогу зупинка «Мікрорайон», на забороняючий сигнал світлофору «червоний», чим порушив п. 8.7.3 е ПДР (а.с.4).

Не погоджуючись із рішенням інспектора 07.08.2017 року позивач звернувся до тимчасово виконуючого обовязки начальника Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3 із заявою про скасування постанови інспектора БР № 442300 від 06.08.2017 року та рішенням т.в.о. начальника УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_3 від 06.08.2017 року постанову залишено без змін, у задоволені скарги відмовлено (а.с. 6).

Позивач звертаючись до суду, посилався на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 та стверджував, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності ОСОБА_6 України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (06.08.2017 року), суд приходить до висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_6 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відповідно до розяснення Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач позовні вимоги не визнав та згідно його заперечень, що при винесенні постанови на ОСОБА_2 ним були дотримані всі вимоги діючого законодавства.

Відповідно до ст. 7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом.

Ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Оцінка доказів має здійснюватись за внутрішнім переконаннями відповідної посадової особи, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказом скоєння правопорушення є відеозапис, в якому зафіксовано факт проїзду позивачем перехрестя на заборонений сигнал світлофора, тому цим доказам суд надає доказове значення, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи та які дають підстави вважати, що дії інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_1 лейтенанта поліції ОСОБА_4 щодо винесення постанови, якою накладено адміністративне стягнення є правомірними, а докази, які надав позивач є необґрунтованими та не доведеними.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення інспектор роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_1 лейтенанта поліції ОСОБА_4 діяв відповідно до обставин справи і діючого законодавства, з урахуванням особи правопорушника, його матеріального стану.

Доводи позивача в частині того, що інспектором Самсонюком М.М. та тимчасово виконуючим обовязки начальником Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3 не були враховані всі обставини по справі, не взяті його усні пояснення до уваги, суд не може прийняти до уваги, оскільки твердження позивача щодо правомірності дій інспектора є неправдивими та надуманими.

Виходячи з вищевикладеного, суд не встановив будь-яких доказів неправомірності дій інспектора поліції ОСОБА_4 та тимчасово виконуючим обовязки начальника УПП у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3, оскільки останніми було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, що мали значення по справі, було встановлено належну особу, яка вчинила вказане адміністративне правопорушення, та доведено причетність позивача до вчиненого правопорушення тому, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до тимчасово виконуючого обовязки начальника Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_3, інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_1 лейтенанта поліції ОСОБА_4, третя особа: УПП в місті ОСОБА_1 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Бутенко М.В.