Справа № 465/4282/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/2829/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М. Улицького В.З.,

за участю секретаря Гнатик А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2018 року в справі № 465/4282/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (головуючий суддя в І інстанції Мартинишин М.О., місце ухвалення: м. Львів, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 19.02.2018),

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції у м. Львові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 15 липня 2017 року серії ЕАА № 125524, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржена постанова не відповідає вимогам ст. 238 КУпАП, а саме не містить посилання на жоден доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, тобто винесена без врахування всіх обставин, які мали значення для її винесення, чого суд першої інстанції безпідставно не врахував. Зокрема у постанові вказано, що він під час керування автомобілем розмовляв по телефону, тримаючи його у руці, однак жодних доказів цього відповідач не надав. Також позивач зазначає, що на місці зупинки його автомобіля інспектор патрульної поліції надавав йому для огляду відеозапис з технічного засобу (відеореєстратора), який містився в патрульному автомобілі, однак з цього відеозапису не було видно, що він розмовляв по телефону чи тримав його у руках під час руху автомобіля, про що він наголосив інспектору. При цьому, даного відеозапису відповідач суду не надав, а на адвокатський запит його представника повідомив, що на той час відповідний запис був відсутній, оскільки строк його зберігання становить не більше двох тижнів. Крім того, позивач стверджує, що відсутність його підпису на оскарженій постанові свідчить про його категоричну незгоду з інкримінованим правопорушенням.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Постановою інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції у м. Львові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 15 липня 2017 року серії ЕАА № 125524 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що позивач 15 липня 2017 року о 10:38 год. у м. Львові по вул. Княгині Ольги, 46, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1, розмовляв по телефону, тримаючи його у руці, чим порушив п. 2.9д. Правил дорожнього руху.

Вважаючи таку постанову відповідача протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення знайшов підтвердження у судовому засіданні, а саме підтверджується долученим представником відповідача до заперечення відеоматеріалом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції. Тому суд дійшов висновку, що дана постанова відповідає дійсним обставинам, винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення накладено в межах санкції статті за вчинене правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. «д» п. 2.9 «Правил дорожнього руху», затверджених, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, доказом вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, зазначає відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, на якому, за твердженням відповідача, вказаним у письмовому запереченні на позов, ОСОБА_1 зазначив, що тримав у руці мобільний телефон.

Однак колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, враховуючи наступне.

На наданому відповідачем ком пакт-диску наявні два відеозаписи з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції тривалістю 04 хв. 47 сек. і 02 хв. 51 сек.

Переглянувши та прослухавши зазначені відеозаписи, колегія суддів зазначає, що на жодному з них ОСОБА_1 не пояснював, що тримав у руці мобільний телефон чи розмовляв по ньому під час керування автомобілем. Навпаки позивач неодноразово наголошував, що не вчиняв таких дій і заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також відповідач у запереченні на позов вказує, що факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення був зафіксований технічним засобом (відеореєстратором), який містився в патрульному автомобілі.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на місці зупинки його автомобіля інспектор патрульної поліції справді надавав йому для огляду відеозапис відеореєстратора з патрульного автомобіля, однак стверджує, що з цього відеозапису не було видно, що він розмовляв по телефону чи тримав його у руках під час руху автомобіля, про що він наголосив інспектору.

На відеозаписі з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції тривалістю 04 хв. 47 сек. зафіксовано, що інспектор патрульної поліції предявив позивачу запис з відеореєстратора, який містився в патрульному автомобілі, на що останній вказав, що нічого не видно і що він не розмовляв по телефону (частина відеозапису з 02 хв. 37 сек. до 03 хв. 00 сек.). При цьому, на зазначеному відеозаписі з нагрудного реєстратора не видно зображення відеозапису з відеореєстратора, який містився в патрульному автомобілі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що зазначенні відеозаписи з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції не є в розумінні ст. ст. 73, 75, 76 КАС України належними, достовірними та достатніми доказами факту вчинення ОСОБА_1 спірного адміністративного правопорушення, оскільки вони не містять конкретної інформації щодо предмета доказування, на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, а також вони в сукупності з іншими доказами не дають змоги суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В свою чергу, ОСОБА_1 як під час його зупинки інспекторами патрульної поліції і винесення оскаржуваної постанови, так і під час судового розгляду справи, надавав однакові, чіткі та послідовні пояснення щодо відсутності факту вчинення ним спірного адміністративного правопорушення, які відповідачем не спростовані.

Водночас колегія суддів зазначає, що належним та достовірним доказом вчинення позивачем зазначеного правопорушення міг бути лише запис з відеореєстратора, який містився в патрульному автомобілі, однак відповідач не надав його суду.

Також на адвокатський запит представника ОСОБА_1 Управління Патрульної поліції у м. Львові листом від 04.08.2017 повідомило, що на момент надходження запиту такий відеозапис відсутній, оскільки технічні можливості терміналів дозволяють зберігати відеозаписи з відеореєстраторів, що містяться в патрульних автомобілях, лише протягом двох тижнів.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак всупереч вимогам наведеної норми відповідач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 спірного адміністративного правопорушення, зокрема, зазначеного вище відеозапису з відеореєстратора, який містився в патрульному автомобілі. А посилання відповідача на відсутність технічної можливості зберігати такі відеозаписи протягом тривалого часу, на думку колегії суддів, у даному випадку є безпідставним, оскільки Управління Патрульної поліції у м. Львові як субєкт владних повноважень і як сторона у справі на власний розсуд визначає та надає суду докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. А відсутність певних доказів може трактуватись лише на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення від 15 липня 2017 року серії ЕАА № 125524 є протиправною і підлягає скасуванню.

З огляду на встановлені обставини справі та проаналізовані норми законодавства, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, зокрема, статтею 286 цього Кодексу(справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову Франківського районного суду міста Львова від 12.02.2018 в справі № 465/4282/17 та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 15 липня 2017 року серії ЕАА № 125524 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 13.07.2018 року