Справа № 804/2748/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Справа № 804/2748/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого позивачу призначено основний розмір пенсії за вислугою років з 82 до 70 відсотків при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р., проведеного в січні 2018р. згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17;

- зобов'язати відповідача повторно у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17, починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 82 відсотка від його грошового забезпечення у розмірах, встановленого для поліцейських та раніше виплачених, на виконання цього рішення суду платежів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.06.1996р. йому призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 82% від грошового забезпечення. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2017р. у справі №183/3718/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017р., зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року № 268», починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше виплачених платежів. 13.10.2017р. та 28.12.2017р. позивач звернувся до управління із заявою та інформаційним запитом щодо проведення перерахунку на виконання рішення суду. Листом від 31.01.2018р. №Т 4-18 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, зокрема, що на виконання рішення суду йому було проведено перерахунок пенсії за чинною на цю дату редакцією Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: за умовами ст. 13, яким максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70 % відповідних сум грошового забезпечення незалежно від звільнення особи зі служби. Позивач вважає, що відповідач при виконанні рішення суду неправомірно зменшив відсотковий розмір грошового забезпечення, з якого йому перераховано пенсію з 82% до 70%, чим позбавив його значної частини доходу, оскільки обмеження максимального розміру пенсії до 70% застосовуються лише у випадках первинного призначення пенсії, тоді як у випадку позивача має місце перерахунок вже призначеної пенсії. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Верховного Суду України та Конституційного Суду України.

Ухвалою суду від 23.04.2018р. було відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та вказаною ухвалою було зобовязано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву (а.с.2).

На виконання вищевказаної ухвали, 11.05.2018р. відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що на виконання постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2017р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017р., з 01.01.2016р. позивачу було проведено перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки, наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області, виходячи із розміру грошового забезпечення 8999,10 грн. та основний розмір його пенсії став складати 70% від розміру сум грошового забезпечення 6299,37 грн., оскільки при перерахунку пенсії позивачу були враховані положення ст.ст. 13, 43 Закону №2262, відповідно до яких максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення. При цьому, відповідач зазначає, що право на перерахунок пенсії не є конституційним правом, а твердження позивача щодо звуження існуючих пенсійних прав є безпідставними, оскільки призначений та отримуваний розмір пенсії позивача не було скасовано чи зменшено. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3рп/2012 (а.с.37-38).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У звязку з перебуванням судді Конєвої С.О. з 22.05.2018р. по 25.05.2018р. включно у днях відпочинку за раніше відпрацьовані дні дана адміністративна справа вирішується 29.05.2018р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243, 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

З 11.06.1996р. ОСОБА_3 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 82% грошового забезпечення, що підтверджується копіями розрахунків пенсії за вислугу років та копією висновку про призначення пенсії Міністерства внутрішніх справ України №83/18823 від 20.06.1996р. (а.с.21-22,30).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2017р. у справі №183/3718/17, що залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017р., позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року № 268» та зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року № 268», починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше виплачених платежів, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, що підтверджується змістом копій відповідної постанови та ухвали судів (а.с.12-16,18-20).

ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з інформаційним запитом від 28.12.2017р. щодо виконання вищевказаного судового рішення, що підтверджується копією відповідного запиту (а.с.25).

Листом №Т 4-18 від 31.01.2018р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу, зокрема, повідомлено, що на виконання рішення суду йому було проведено перерахунок пенсії за чинною редакцією Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: за умовами ст.13, якими максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення незалежно від дати звільнення особи зі служби, що підтверджується копією вказаного листа, наявного в матеріалах справи (а.с.26-27).

При цьому, згідно перерахунку пенсії пенсійної справи №N/А18823 МВС Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2017р. позивачу на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016р. виходячи з 70% грошового забезпечення, що підтверджується копією відповідного перерахунку пенсії (а.с.39).

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого позивачу призначено основний розмір пенсії за вислугою років з 82 до 70 відсотків при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р., проведеного в січні 2018р. згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17 та зобов'язати відповідача повторно у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17, починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 82 відсотка від його грошового забезпечення у розмірах, встановленого для поліцейських та раніше виплачених, на виконання цього рішення суду платежів, посилаючись на те, що обмеження максимального розміру пенсії до 70% застосовуються лише у випадках первинного призначення пенсії, тоді як у випадку позивача має місце перерахунок вже призначеної пенсії.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого позивачу призначено основний розмір пенсії за вислугою років з 82 до 70 відсотків при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р. та зобовязання відповідача починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 82 відсотка від його грошового забезпечення, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 13 Закону №2262 (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу 11.06.1996р.) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому, згідно до ч.2 ст.13 Закону №2262 загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч.2 ст.51 цього Закону.

При цьому, ч.2 ст.13 Закону №2262 в редакції Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, що набрав чинності з 19.04.2014р., визначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом №1166-VII зміни до частини другої статті 13 Закону №2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що судом із наданих документів встановлено, що призначення позивачеві пенсії відбулося 11.06.1996р. відповідно до Закону України №2262 (чинного у редакції на момент призначення пенсії) із розрахунку 82% грошового забезпечення, а відповідно, з 01.01.2016р. відповідач на виконання судового рішення у справі №183/3718/17 від 25.09.2017р. зобовязаний був провести перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року № 268», починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше виплачених платежів, при цьому, без зміни розміру 82% грошового забезпечення, який був застосований при призначені позивачеві пенсії за вислугу років.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016р. протиправно зменшив загальний розмір відсотку грошового забезпечення, з якого розрахована пенсія з 82% до 70%, застосувавши норми законодавства України чинні на момент проведення такого перерахунку.

Також і згідно до ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні №5-рп/2005 від 22.09.2005р. прийшов до висновків, що скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Отже положення ч.3 ст.22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїх постановах від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13 та Верховний Суд у постанові від 03.04.2018р. у справі №175/1665/17.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016р. із застосуванням граничного розміру пенсії - 70% грошового забезпечення чинного на момент перерахунку пенсії з урахуванням норм вищенаведеного пенсійного законодавства та обставин справи, встановлених судом.

При цьому, є безпідставними доводи відповідача про те, що ним не звужено зміст та обсяг конституційних прав і свобод позивача, з огляду на те, що вказані твердження спростовуються правовою позицією Верховного Суду України, Конституційного Суду України, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач, провівши перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016р. із розрахунку 70% грошового забезпечення чинного на момент перерахунку пенсії діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого позивачу призначено основний розмір пенсії за вислугою років з 82 до 70 відсотків при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 82 відсотка від його грошового забезпечення, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення позивачу в ході перерахунку пенсії відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого позивачу призначено основний розмір пенсії за вислугою років з 82% на 70% та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 82 відсотка від його грошового забезпечення є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р., проведеного в січні 2018р. згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17 та зобовязання відповідача повторно у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17, починаючи з 01.01.2016р. провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, адміністративний суд не здійснює контроль щодо примусового виконання судового рішення Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17, а тому позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача повторно провести перерахунок та виплату пенсії позивачеві у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 25.09.2017р. по справі №183/3718/17 не можуть бути задоволені судом.

У звязку з викладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №229304426 від 10.04.2018р. у розмірі 352 грн. 40 коп. відповідно до розміру пропорційно задоволених позовних вимог, виходячи з наведеного розрахунку, а саме: 704,80/4*2 (а.с.3-5).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення з 82 відсотків, з яких ОСОБА_2 було призначено основний розмір пенсії за вислугою років, до 70 відсотків при проведенні перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2016р.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 48/4 ІПН НОМЕР_1) з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років із розрахунку 82 відсотка від його грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 48/4 ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста пятдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1