Справа № 308/5831/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5262/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів: Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.
з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги представників громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 адвокатів Самолюка Василя Васильовича та Бабинця Сергія Петровича на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року, ухвалене суддею Малюк В.М. в місті Ужгороді о 17 год. 13 хв. у справі № 308/5831/18 за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (з нею неповнолітні сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , яки вона супроводжує) про затримання з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася з позовом в суд до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (з нею неповнолітні сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , яки вона супроводжує) про затримання з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.05.2018 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , разом з своїми неповнолітніми сестрою ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , незаконно, поза межами пункту пропуску, перетнула державний кордон з України в Республіку Польща, в районі прикордонного знаку №13-15 (РП), на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВІПС «Стужиця», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Республіки Польща та 25.05.2018 року, в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, була передана на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідачки відсутні. Вказаних осіб було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.
Затримано громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (з нею неповнолітні сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , яки вона супроводжує), з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
На підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України рішення звернуто до негайного виконання.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представниками громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 адвокатами Самолюком Василем Васильовичем та ОСОБА_4 подано апеляційні скарги.
Представник громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 адвокат Самолюк Василь Васильович, в поданій апеляційній скарзі просить змінити рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року виключивши з резолютивної частини відомості про затримання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Представник громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 адвокат Бабинець Сергій Петрович, в поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року та відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник апелянта адвокат Бабинець Сергій Петрович зазначає, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглянуто позов про примусове видворення. При цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник апелянта адвокат Самолюк Василь Васильович посилається на те, що неповнолітні не є сторонами (відповідачами) у такій категорії справ, оскільки будь-яке примусове повернення до них не може бути застосоване на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців». І лише за наявності доказів, що такі неповнолітні є членами сім`ї особи, яка підлягає видворенню, можуть бути зазначені в рішенні суду, що є підставою для поміщення цих осіб спільно із супроводжуючими повнолітніми особами у пункти тимчасового перебування іноземців.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2018 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , разом з своїми неповнолітніми сестрою ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , незаконно, поза межами пункту пропуску, перетнула державний кордон з України в Республіку Польща, в районі прикордонного знаку №13-15 (РП), на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Великий Березний» ВІПС «Стужиця», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Республіки Польща та 25.05.2018 року, в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, була передана на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача та її брата і сестри відсутні. Вказаних осіб було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП.
Факт затримання відповідачки та її брата і сестри та відсутність в них документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, стверджується протоколами про адміністративне затримання та протоколами особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, складеними посадовими особами позивача від 25.05.2018 року.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 29 травня 2018 року у справі № 308/5833/18 громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП
Відповідачка у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що дійсно була затримана на території Республіки Польща разом з неповнолітніми братом та сестрою за незаконний перетин державного кордону та передана на територію України. З заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не зверталась.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що підстав для законного перебування на території України відповідачка не має. Так, зокрема, у неї відсутні документи, що посвідчують особу та дають право офіційно перебувати в України та виїхати з України, українською мовою відповідачка не володіє, немає родичів на території України, які могли б надати допомогу в поверненні до країни походження, відсутні кошти на повернення і внесення застави. Вважає, що відповідачка має лише намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI), іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 3773-VI, передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Статтею 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 року (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб»), передбачено, що Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.
За змістом ч.3 ст.4 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав», підписану у м. Нью-Йорк 25.09.2007 року, ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав», запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.
Пунктами 1 та 2 розділу 4 Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 158 від 16.02.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.03.2016 року за № 260/26705 (далі Інструкція-1) визначено, що у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.
Крім осіб, зазначених у пункті 1 цього розділу, у ПТПІ також розміщуються іноземці та особи без громадянства, які прийняті від договірної держави в порядку реадмісії та не мають документів на право перебування на території України, до моменту їх реадмісії до іншої договірної держави або примусового видворення в установленому законодавством порядку.
За змістом пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 141 від 29.02.2016 року (далі - Інструкція-2), іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.
З матеріалів справи видно, що 12.01.2018 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 року відповідачка разом з братом і сестрою була передана на територію України у встановленому Угодою порядку за незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Польща на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВІПС «Стужиця». При цьому, в останньої були відсутні документи, що дають право на виїзд з України та які посвідчують особу.
З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення прикордонного загону з позовною заявою про затримання іноземців з одночасним поміщенням до ПТПІ та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію є підставним.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу також те, що відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18 річного віку або на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Відповідно до абз. 3 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, у разі, якщо особа, стосовно якої подається позов, є батьком, матір`ю, супроводжуючою особою або опікуном для неповнолітніх осіб, які слідували спільно з нею, відомості про таких осіб зазначаються у позовній заяві.
Як вже зазначалось вище, відповідачка у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що дійсно була затримана на території Республіки Польща разом з неповнолітніми братом та сестрою за незаконний перетин державного кордону та передана на територію України.
З цих підстав, доводи представника відповідачки - адвоката Самолюка В.В. про необхідність зміни судового рішення та виключення з резолютивної частини відомостей про затриманих неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки такі не є родичами (сестрою і братом) відповідачки, є безпідставними.
Зважаючи на те, що у відповідачки та її брата і сестри відсутні документи, що підтверджують їх особу та дають право на виїзд з України, порушення ними законодавства України з прикордонних питань, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про необхідність затримання відповідачки та її брата і сестри, для їх ідентифікації.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представників громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 адвокатів Самолюка Василя Васильовича та Бабинця Сергія Петровича залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року в справі № 308/5831/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання постановою законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Р.В. Кухтей

Т.В. Онишкевич