Справа № 820/3795/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р. № 820/3795/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК СОЮЗ" (пров. Залізничний, буд. 18,м. Дергачі, Харківська область, 62300) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК СОЮЗ" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого ТОВ ТК СОЮЗ збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість на суму 134475,00 гривень , у тому числі за податковим зобовязанням 89650,00 гривень та за штрафними санкціями 44825,00 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого податковим органом було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПК України ТОВ ТК СОЮЗ податкових накладних на суму ПДВ 89650,00 гривень та застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 44825,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що договірні відносини ТОВ ТК СОЮЗ з контрагентом ТОВ "АПЄ" не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки видаткові накладі не дають змоги ідентифікувати вантажоодержувача, якому було передано ТМЦ від ТОВ ТК СОЮЗ, а допитаний в рамках кримінального провадження директор ТОВ «АПЄ» вказав, що документів не підписував взагалі. Представник позивача вказав на необґрунтованість такої позиції контролюючого органу, оскільки ТТН не відносяться до документів сурової первинної звітності, а відсутність в деяких ТТН печаток та часу виконання транспортування не вказує на взагалі не реальність господарських операцій, з огляду на наявність інших первинних документів, які свідчать про рух ТМЦ. Щодо свідчень директора ТОВ «АПЄ», то представник позивача зазначив, що кожен платник податків наділений індивідуальною правосуб'єктністю, а по-друге, наразі відсутній вирок суду щодо фіктивної діяльності ТОВ «АПЄ», що, в свою чергу не може бути достатньою правовою підставою для висновків про нереальність вчинення господарських операцій позивача. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення рішення, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ ТК СОЮЗ, та ТОВ "АПЄ", з огляду на те, що позивачем первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів. Також, представник відповідача вказав, що до ГУ ДФС у Харківській області надійшов лист Прокуратури в Харківській області від 02.08.2017 року, в якому зазначено про факт допиту директора ТОВ «АПЄ», з огляду на що було запропоновано провести перевірку діяльності контрагентів ТОВ «АПЄ», у тому числі і ТОВ ТК СОЮЗ. Так, в ході проведення перевірки встановлено, що видаткові накладі не дають змоги ідентифікувати вантажоодержувача, якому було передано ТМЦ від ТОВ ТК СОЮЗ, що на думку контролюючого органу, вказує також на відсутність використання товару у власній господарській діяльності позивача, з огляду також на відсутність трудових ресурсів у ТОВ «АПЄ». На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 28.12.2017р. по 04.01.2017р. співробітником ГУ ДФС у Харківській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК СОЮЗ», результати якої оформлені актом від 12.01.2018 №139/20-40-14-05-19/36419123 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТК СОЮЗ» податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин з контрагентом ТОВ «АПЄ» за 2017 рік та джерел походження товарно-матеріальних цінностей, реалізованих ТОВ «АПЄ».

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «ТК СОЮЗ» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 89649грн., в тому числі за березень 2017 року нас уму 27726 грн., за квітень 2017 року на суму 61924 грн.

Позивач, не погодившись із висновками вищезазначеного акту, надав до ГУ ДФС у Харківській області свої заперечення (вх. № від 25.01.2018 року).

Листом від 05.02.2018 року № 4076/10/20-40-14-05-14 ГУ ДФС у Харківській області надано відповідь на заперечення ТОВ «ТК СОЮЗ», в якій вказано на обґрунтованість висновків, які викладені в акті перевірки.

На підставі акту перевірки від 12.01.2018 №139/20-40-14-05-19/36419123 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого ТОВ ТК СОЮЗ збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість на суму 134475,00 гривень , у тому числі за податковим зобовязанням 89650,00 гривень та за штрафними санкціями 44825,00 гривень та податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого податковим органом було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПК України ТОВ ТК СОЮЗ податкових накладних на суму ПДВ 89650,00 гривень та застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 44825,00 гривень.

Позивач, не погодившись зі вказаними податковими повідомленнями рішеннями подав до ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України скарги від 26.02.2018 року.

Рішеннями від 19.03.2018 року № 9508/6/99-99-11-01-02-25 та № 9414/6/99-99-11-063-01-25 ДФС України продовжено строк розгляду скарг ТОВ ТК СОЮЗ до 27.03.2018 року та до 28.04.2018 року відповідно.

25.04.2018 року та 20.04.2018 року ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарг ТОВ ТК СОЮЗ № 14349/6/99-99-11-01-02-25 та № 13849/6/99-99-11-03-04-25, за якими скарги ТОВ ТК СОЮЗ залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення без змін.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5 слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ ТК СОЮЗ з контрагентом ТОВ АПЄ, у перевіряємий період.

Проте суд не погоджується із вказаними висновками, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ ТК СОЮЗ (постачальник) та ТОВ АПЄ (покупець) укладено договір поставки № 38/38/2017 від 20.03.2017 року (а.с. 63-64).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, продавець зобовязується передати, покупець зобовязується прийняти і оплатити Товар.

Ціна на товар зазначається у накладних, які є невідємною частиною цього договору (п. 2.2 договору).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору, позивачем залучено до матеріалів справи рахунки- фактури № Ц0007209 від 28.02.2017 року, № Ц0013009 від 10.04.2017 року, № Ц0013007 від 12.04.2017 року, № Ц0013010 від 10.04.2017 року, акти звірки за квітень 2017 року, видаткові накладні № Ц0007746 від 02.03.2017 року, № Ц0013694 від 14.04.2017 року, № Ц0007745 від 02.03.2017 року, № Ц0013695 від 14.04.2017 року, № Ц0013693 від 14.04.2017 року, ТТН № Ц0007746 від 02.03.2017 року, № Ц0013694 від 14.04.2017 року, № Ц0007745 від 02.03.2017 року, № Ц0013695 від 14.04.2017 року, № Ц0013693 від 14.04.2017 року.

Розрахунки за поставлений товар проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 106 від 28.02.2017 року, № 13 від 12.04.2017 року, № 11 від 12.04.2017 року, № 12 від 12.04.2017 року.

Облік товару на складі підтверджується обороно сальовдими відомостями по рахунку 28.1 (а.с. 126-131).

Факт наявності нежитлового приміщення для зберігання ТМЦ підтверджується договором оренди нежитлового приміщення № 0101/16-ЖД/18 (а.с. 136).

Наявність необхідного кваліфікованого персоналу для забезпечення належної господарської діяльності ТОВ ТК СОЮЗ підтверджується штатним розписом за 2017 рік (а.с. 138-141) та відповідними наказами на внесення змін до штатного розпису підприємства, у зв'язку з виробничою необхідністю (а.с. 142-147).

Як встановлено судом з пояснень представника позивача, ТМЦ, які були реалізовані ТОВ ТК СОЮЗ на адресу ТОВ АПЄ, було попередньо придбано позивачем у ТОВ «Нестле Україна» в рамках договору поставки № 110199 від 14.04.2014 року (а.с. 89-95).

Факт реалізації умов вказаного договору підтверджується видатковими накладними, ТТН, посвідченнями якості товару (а.с. 96-125).

Окрім того, представник позивача зазначив, що ТОВ «Нестле Україна» контролюється логістика щодо відповідності вимог зберігання продукції, що підтверджується відповідними логістичиним вимогами Нестле до дистриб'юторів.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як підтверджено матеріалами справи, правочин укладений між позивачем та його контрагентом ТОВ "АПЄ" виконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Оцінивши правочин, укладений позивачем з ТОВ "АПЄ" за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що останній укладено між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону.

Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договором, укладеним з контрагентом іншого результату, ніж продаж товарів з метою отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "ТК СОЮЗ", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Суд вказує на необґрунтованість позиції відповідача про нереальність вчинення господарських операцій, з огляду на те, що в ТТН від 02.03.2017 року № Ц0007746 та № Ц0007745 не зазначено час транспортування, оскільки вказані обставини не спростовують факт транспортування однією і тією ж особою, а за умови надання підприємством всіх належно оформлених підтверджуючих документів, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Поряд із тим, відповідачем не надано до суду доказів того, що ТТН відносяться до документів суворої первинної звітності та обов'язково мають бути оформлені щодо кожної господарської операції.

Суд зауважує, що наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі №813/1974/17.

При цьому судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що на вказаних ТТН під час перевірки були відсутні печатки, оскільки жодних застережень в акті перевірки не має щодо вказаних обставин.

Також суд вважає необґрунтованою позицію відповідача щодо не використання позивачем товарів у власній господарській діяльності, оскільки контролюючим органом жодних доказів щодо вказаних обставин до суду не надано.

Щодо твердження відповідача про не підтвердження позивачем факту відвантаження товару, з огляду на зміст протоколу допиту директора ТОВ «АПЄ» ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 зазначив, що жодних документів не підписував, то суд зазначає, що вказані обставини не зафіксовані у відповідному вироку суду.

При цьому, в ході судових засідань контролюючий орган не зміг пояснити, на якій стаді наразі перебуває кримінальна справа щодо директора ТОВ «АПЄ», у т.ч. щодо наявності наразі вироку суду, яким визнано фіктивна діяльність ТОВ «АПЄ».

Водночас, суд зауважує, що факт порушення порушення кримінальної справи щодо директора ТОВ «АПЄ» не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом, а під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17 (провадження № К/9901/1349/17).

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочину позивача із вказаним контрагентом податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань.

Суд вважає необґрунтованою позицію відповідача щодо нереальності вчинення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «АПЄ» за посиланням на лист Прокуратури в Харківській області від 02.08.2017 року, оскільки в ньому лише зазначено про факт допиту директора ТОВ «АПЄ», з огляду на що було запропоновано провести перевірку діяльності контрагентів ТОВ «АПЄ», у тому числі і ТОВ ТК СОЮЗ. При цьому, Прокуратурою Харківської області не було зроблено висновків щодо фіктивної діяльності саме ТОВ «ТК СОЮЗ».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагентів позивача та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

З приводу зауважень контролюючого органу щодо заповнення ручкою графи «Платник ТОВ «АПЄ» у ВП № Ц0013695 від 14.04.2017 року, то суд зазначає, що вказані обставини не спростовують факт реалізації позивачем товару ТОВ «АПЄ» та не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Таким чином, господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК СОЮЗ" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, відтак податкове повідомлення рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого ТОВ ТК СОЮЗ прийнято необґрунтовано та підлягає скасуванню.

Щодо обґрунтованості прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого податковим органом було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПК України ТОВ ТК СОЮЗ податкових накладних на суму ПДВ 89650,00 гривень та застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 44825,00 гривень, то суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 07 лютого 2018 року № 5, контролюючим органом зафіксовано порушення ТОВ ТК СОЮЗ граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних та відсутність реєстрації таких накладних/розрахунків протягом граничного строку , передбаченого абз. 2 п. 120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, за що у відповідності до ст. 120-1 Податкового кодексу до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50% у сумі 44825,00 гривень.

Так, за приписами п. 120 - 1.2. ст. 120-1 Податкового кодексу України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, необхідною умовою для застосування до платника податків штрафних санкцій на підставі ст. 120-1 Податкового кодексу України законодавцем визначено прийняття контролюючим органом відповідного податкового повідомлення рішення саме на підставі висновків акту перевірки.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що порушення підприємством граничних строків реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування та/чи відсутність складення податкових накладних не були зафіксовані податковим органом в акті перевірки під час проведення документальної перевірки ТОВ ТК СОЮЗ, на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, а контролюючий орган вказав на вищезазначені порушення лише у своїй відповіді № 4076/10/20-40-14-05-14 від 05.02.2018 року на заперечення ТОВ ТК СОЮЗ на акт перевірки від12.01.2018 №139/20-40-14-05-19/36419123 (а.с. 41-46).

Тобто, фактично контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 07 лютого 2018 року № 5 не на підставі висновків акту перевірки, як того вимагають приписи Податкового кодексу України, а в результаті розгляду заперечень платника податків на акт перевірки, доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано.

Окрім того, суд вважає за потрібне зазначити, що контролюючим органом лише зазначено про відсутність реєстрації позивачем податкових накладних у 2017 році на загальну суму ПДВ 89650,00 грн., та, водночас, не конкретизовано які саме податкові накладні не були зареєстровані (на які суми, на яких саме контрагентів та за якими конкретно визначеними операціями) та порушення яких норм чинного законодавства вчинено підприємством.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС у Харківській області під час прийняття спірного податкового повідомлення - рішення від 07 лютого 2018 року № 5 діяло не у спосіб, визначеному чинним законодавством та в супереч вимог Податкового кодексу України, а тому вказане рішення суб'єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК СОЮЗ" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого ТОВ «ТК СОЮЗ» збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість на суму 134475,00 гривень, у тому числі за податковим зобовязанням 89650,00 гривень та за штрафними санкціями 44825,00 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № 5, відповідно до якого податковим органом було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПК України ТОВ «ТК СОЮЗ» податкових накладних на суму ПДВ 89650,00 гривень та застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 44825,00 гривень.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК СОЮЗ" (пров. Залізничний, буд. 18,м. Дергачі, Харківська область, 62300, ) сплачену суму судового збору в розмірі 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ( вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.