Справа № 328/1671/18
Суддя: Курдюков В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Ладики М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Токмак адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бориносова Сергія Сергійовича про оскарження рішень суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просить скасувати рішення суб'єкта владних повноважень, а саме: постанову інспектора Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бориносова С.С. серії НК №837221 від 22.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.06.2018 року після 8 години на автомобілі НОМЕР_1 позивач рухався по автодорозі М18 та проїжджав через м.Василівка Запорізької області де був зупинений інспектором старшим лейтенантом поліції Бориносовим Сергієм Сергійовичем Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, який виніс стосовно позивача незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №837221 від 22.06.2018 року, притягнув до адміністративної відповідальності ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає дії інспектора Бориносова С.С. неправомірними, оскільки при складанні постанови про адміністративне правопорушення, ним не дотримані вимоги ст. 247 КУпАП, а саме, не доведено подію та склад адміністративного правопорушення, оскільки в порушення вимог ст. 251, 252 КУпАП взагалі не були дослідженні викладені обставини та докази вини. При постановлені оскаржуваної постанови Бориносовим С.С. було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст.ст. 279, 280 КУпАП, в частині роз'яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме, позивач фактично був позбавлений права на отримання юридичної допомоги адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, під час розгляду справи та винесення відносно нього постанови, до того ж не в повному обсязі були досліджені та встановлені обставини по справі, не надано оцінку зібраним доказам, які повинні відповідати вимогам ст. 251 КУпАП. Постанова складена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП. Так в постанові обов'язково має бути вказано час і місце вчинення адміністративного правопорушення, але в постанові серія НК №837221 від 22.06.2018 року помилково вказано, що позивач скоїв правопорушення о 07 год. 57 хв., хоча в цей час позивач знаходився в іншому місці. Підтвердженням тому, що невірно вказано час правопорушення могло бути відео яке повинен надати інспектор Бориносов С.С, але він вказав в постанові серія НК №837221 від 22.06.2018 року, що до постанови додається відео в архіві, чим порушив вимоги ст. 283 КУПАП згідно якої, постанова повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Відомості про такий засіб не вказано. Постанова не містить жодних відомостей, які конкретизують сам відеозапис (таймлайн, дата, час). Крім того в постанові не зазначено відомості про порядок сплати штрафу, в відривній квитанції не зазначені реквізити та можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, що безпідставно тягне за собою стягнення подвійного розміру штрафу в порядку примусового виконання. Не повно вказано найменування органу, який виніс постанову. Повне найменування органу: Василівське ВП ГУНП України в Запорізькій області. Відповідач кваліфікував дії позивача як порушення правил проїзду перехрестя, що полягало у ненаданні переваги у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі. Відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. При цьому, поняття '"дати дорогу" зазначене у п. 16.11 ПДР. відповідно до п. 1.10 ПДР визначається як вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух. не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смуту руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. З вказаних понять слідує, що ненадання дороги (ненадання переваги) має місце тільки в тому разі, коли інший учасник дорожнього руху, який має перевагу, змінив напрямок руху або швидкість. Однак водій іншого транспортного засобу за своєю волею, а не в результаті дій позивача зупинив рух свого автомобіля та махнув позивачу рукою для того аби позивіач рухався далі. Таким чином інший автомобіль, в результаті позивача дій, жодним чином не змінював напрямок руху або швидкість, що виключає наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП. Інспектор майже одразу, орієнтовно протягом 5 хвилин кваліфікував дії позивача, як порушення правил проїзду перехрестя та вручив копію постанови. Позивач не мав змоги достатньо ознайомитись з текстом постанови та надати свої ґрунтовні зауваження щодо порядку її складання. Відеозапис. на який в постанові посилається інспектор не може бути належним, допустимим і достатнім доказом по вказаній справі, оскільки викликає обгрунтований сумнів у його справжності та достовірності. На момент розгляду адміністративної справи інспектором, інший учасник дорожнього руху, відносно якого позивач начебто вчинив правопорушення, не надавав жодних свідчень (показань), а інспектор, маючи реальну змогу зупинити іншого учасника дорожнього руху для повного і всебічного вивчення обставин ситуації, що склалась, навмисно проігнорував цю необхідність, внаслідок чого зробив невірний висновок. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось на підставі суб'єктивної, не вірної та не обгрунтованої думки поліцейського без врахування позивача конституційного права на захист, який в силу об'єктивних причин був унеможливлений через винесення постанови без складання протоколу. Під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №837221 від 22.06.2018 року було порушено вимоги форми передбаченої в додатку №5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зі змінами в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ №318 від 13.04.2018 року. Так в постанові позивачу не роз'яснюються вимоги передбачені ст.268, 289, 307. 308 КУпАП, не вказано позивача місце народження. Під час складання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач не визнавав та оспорював порушення і адміністративне стягнення, що накладається, робив зауваження. Згідно з вимогами ст.258 КУпАП уповноважена посадова особа була зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП. чого зроблено не було. Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В судове засідання позивач не з'явився, був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач інспектор Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції Бориносов С.С. був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з зайнятістю на роботі.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 27.06.2018 р., щодо оскарження постанови від 22.06.2018 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2018 року після 8 години на автомобілі НОМЕР_1 позивач рухався по автодорозі М18 та проїжджав через м.Василівка Запорізької області де був зупинений інспектором старшим лейтенантом поліції Бориносовим Сергієм Сергійовичем Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, який виніс стосовно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №837221 від 22.06.2018 року, притягнув до адміністративної відповідальності ч.2 ст. 122 КУпАП за те, що 22.06.2018 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Василівка Запорізької області порушив правила проїзду перехрестя, що полягало у ненаданні переваги у русі транспортного засобу, який рухався по головній дорозі. Цією ж постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідноп.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, як вбачається з положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, в графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Всупереч даним вимогам, суб'єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Крім того, з тексту оскаржуваної постанови серії НК № 837221 від 22.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП вбачається, що при ухваленні оскаржуваного рішення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності не було роз'яснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також не було запропоновано особі яка притягувалася до адміністративної відповідальності надати письмові пояснення, щодо обставин справи.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не з'явився, будь-яких доказів на підтвердження обставин зазначених в оскаржуваній постанові не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Беручи до уваги те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що 22.06.2018 року в м. Василівка Запорізької області ОСОБА_1 вчинене правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, поліцейським Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Бориносовим С.С. суду не надано, суд приходить до висновку про недоведеність суб'єктом владних повноважень правомірності винесеної постанови, та наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бориносова Сергія Сергійовича про оскарження рішень суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бориносова С.С. серії НК №837221 від 22.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: