Справа № 826/2988/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 липня 2018 року № 826/2988/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевченко Н.М.,

за участі секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження (з викликом сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

за участі учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Орленка А.О.,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач, ГПУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними та скасувати накази першого заступника Генерального прокурора України від 26.04.2017 №563-ц, від 30.05.2017 №651-ц, від 25.07.2017 № 851-ц в частині невиплати премій ОСОБА_1 за квітень 2017 року, травень 2017 року, липень 2017 року;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 невиплачені премії за квітень 2017 року, травень 2017 року, липень 2017 року у сумі 85 200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що протягом 2017 року йому не виплачувалася премія за квітень, травень та липень 2017 року на підставі наказів від 26.04.2017 №563-ц, від 30.05.2017 №651-ц, від 25.07.2017 №851-ц, а, отже, вважає такі накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на позов, вказавши про безпідставність тверджень позивача, оскільки при прийнятті рішень щодо невиплати премій ОСОБА_1 за вказаний період, Генеральна прокуратура України діяла на підставі у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про прокуратуру» та Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, з метою удосконалення організації роботи наказом Генерального прокурора України від 30.05.2016 №48-шц у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України ліквідовано Департамент нагляду у кримінальному провадженні та одночасно створено Департамент нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності.

У результаті проведеної реорганізації посаду заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, яку обіймав ОСОБА_1, ліквідовано.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України 05.01.2017 ОСОБА_1 попереджено про вивільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII та одночасно, з метою подальшого працевлаштування, запропоновано наявні вакантні посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України.

Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів 22.11.2017 прийнято рішення про внесення подання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону.

Після отримання подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Генеральний прокурор України своїм наказом від 04.12.2017 № 1131-ц звільнив ОСОБА_1 із займаної посади та посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону.

Листом Генеральної прокуратури України від 19.01.2018 №11/23508-18 позивача проінформовано про те, що накази першого заступника Генерального прокурора України від 26.04.2017 №563-ц, від 30.05.2017 №651-ц, від 25.07.2017 №851-ц ОСОБА_1 не виплачено премії за квітень, травень та липень 2017 року.

Не погоджуючись з вказаними вище наказами відповідача, вважаючи їх такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років, виконання обов'язків на адміністративній посаді, а також інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці», що передбачає структуру заробітної плати, визначає наступні її складові частини. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На виконання вказаного Закону 31.05.2012 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», п. 2 ч. 2 якої встановлено, що керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні.

Наказом Генерального прокурора України №84 від 18.06.2015 затверджено Положення про преміювання працівників прокуратури органів прокуратури (далі по тексту - Положення №84).

Згідно з п. 8 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Відповідно до п. 1.4 Положення №84 премії виплачуються працівникам щомісяця на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня, ректора Національної академії прокуратури України.

Розмір премій визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника та його особистого вкладу в загальні результати роботи у відсотках до місячної заробітної плати працівника та грошового забезпечення військовослужбовця без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами (п.1.5 Положення №84).

Пунктом 1.8 Положення №84 визначено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани премія винній особі не виплачується протягом 1 місяця з дня накладення стягнення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №84 загальними критеріями оцінки роботи всіх категорій працівників органів прокуратури є: сумлінне виконання службових обов'язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури; неухильне дотримання трудової дисципліни.

Згідно з п. 3.3 Положення №84 у разі неналежного виконання працівниками службових обов'язків, що спричиняє невиплату премії або виплату в меншому розмірі, керівники структурних підрозділів Генеральної прокуратури України складають мотивований рапорт, у якому зазначають відсоток, на який зменшується премія. Рішення про невиплату премії або виплату у меншому розмірі узгоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора України і передаються до кадрових підрозділів. На підставі цих рапортів готуються проекти відповідних наказів про виплату середньо визначеного розміру премії із зазначенням працівників, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до доручення Генерального прокурора України від 05.04.2017 з метою недопущення неефективного використання бюджетних коштів, забезпечується індивідуальне нарахування щомісячних премій та встановлення надбавок працівникам Генеральної прокуратури України, посади яких ліквідовано.

Згідно з наказами першого заступника Генерального прокурора від 26.04.2017 №563-ц, від 30.05.2017 №651-ц, від 25.07.2017 №851-ц прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 премії за квітень, травень і липень 2017 року.

Підставами для прийняття цих наказів стали доповідна записка, рапорти Генеральному прокурору України від начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, в яких, зокрема, зазначено, що відповідно до інформації першого заступника Генерального прокурора, у наданих керівником Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України інформаціях недостатньо наведено обґрунтованих доводів щодо залучення ОСОБА_1 до виконання доручень, завдань керівництва та іншої роботи, підстав для нарахування йому премії не вбачається.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що преміювання працівників органів прокуратури є правом керівника, а не його обов'язком, яке, у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни працівником органу прокуратури, може реалізовуватись ним у формі виплати премії у меншому розмірі або її невиплати взагалі, крім того, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Аналізуючи вказане вище, керуючись Положенням №84, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті оскаржуваних позивачем рішень Генеральна прокуратура України діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом, а, отже не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко