Справа № 806/1343/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/1343/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"09" липня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шидловського В.Б.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря Нероди І.В.,

представника апелянта Голобородого Ю.М.

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "13" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправним та скасування наказу , -

суддя в 1-й інстанції - Токарева М.С.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - 01.03.2018 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області (10008, Житомирська обл., м.Житомир, Старий Бульвар, 5/37 ), №913 від 08 вересня 2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) протиправним та скасовано його.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 647,00 грн. судового збору та 5200,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 наказом Голови Національної поліції України від 07.11.2015 було призначено на посаду начальника слідчого відділення Андрушівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Наказами ГУ НП в Житомирській області від 18.05.2016 №95 о/с та від 05.07.2016 №147 о/с на ОСОБА_3 було тимчасово покладено виконання обов'язків начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області.

01.08.2016 згідно доручення начальника ГУНП в Житомисрькій області №211 було здійснено перевірку Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області за результатами якої складено доповідну записку №624/25/01-2016 від 16.08.2016.

На підставі вказаної доповідної записки було проведено службове розслідування у висновках якого вказано, що під час перевірки журналу звернень громадян, які надійшли під час особистого прийому (інв. № 19 від 09.11.2015) виявлено 3 незареєстрованих в ЖЕО звернень громадян:

- звернення мешканця с.Івниця Андрушівського району громадянина ОСОБА_5 щодо неправомірних дій посадових осіб ТОВ "Агросервіс" ( вх.Г-129)

- дві заяви мешканця с.Івниця громадянина ОСОБА_6 про вчинення неправомірних дій посадовими особами ТОВ "АгроСервіс".

На час перевірки (01.08.25016) заяви гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у т.в.о. начальника відділення поліції ст.сержанта поліції ОСОБА_3, їх розгляд нікому доручено не було.

04.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВГІ ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки речей з дачного будинку звернулася громадянка ОСОБА_7 (вх. № Б-36/oп), звернення якої розглянуто усно, з проведенням бесіди.

16.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВП ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки мопеда «Хонда Діо» звернувся громадянин ОСОБА_8 (вх. № K-37/oп), звернення якого розглянуто усно, з проведенням бесіди.

22.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВП ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки документів звернувся громадянин ОСОБА_9 1.П. (вх. № P-38/oп), звернення якого розглянуто усно, з проведенням бесіди».

Вказані порушення були також відображені у наказі №913 від 08.09.2016, яким притягнуто ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, вимог Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 №1377, Закону України "Про Національну поліцію", що виразилась у приховуванні від єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, незадовільному контролю за діяльністю підлеглих поліцейських, неналежного забезпечення виконання покладених на поліцію завдань у вигляді суворої догани.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наказ відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності виданий на підставі припущень і не містить достатніх підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року N3460-IV (далі - Дисциплінарний Статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція №230).

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

В силу вимог пунктів 1, 3, 4, 5 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з положеннями ст.19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Системний аналіз законодавчих актів, якими врегульовано діяльність поліції дозволяє зробити висновок про її особливий статус в системі державних органів, обумовлений перш за все завданнями боротьби зі злочинністю і правопорушеннями, Наслідком цього окремого статусу органів поліції і їх працівників, є особливі вимоги до останніх, які виражаються в особливому порядку підбору, підготовки кадрів до Національної поліції України, вимоги до морально-ділових якостей, репутації тощо.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 9 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв"язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Таким чином, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 названого статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст.5 Дисциплінарного Статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного Статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з"ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту № 3460-IV).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі - Інструкція № 230).

За визначенням, наведеним у пункті 1.1. Інструкції №230, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Пунктом 2.1 Інструкції № 230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктами 8.1, 8.3, 8.4 Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються зокрема: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень.

Згідно з п.17 розділу 3 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1377, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1498/27943 01.12.2015, прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи встановлено:

- заява ОСОБА_7 з приводу крадіжки речей з дачного будинку зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Андрушівського ВП за № 1284 від 04.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВП на підставі заяви гр. ОСОБА_7М 05.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 ЬСЬС України ( кримінальне провадження № 16/303);

- заява гр. ОСОБА_8 з приводу крадіжки мопеда «Хонда Діо» зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за №1384 від 16.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВП на підставі заяви гр. ОСОБА_8 17.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України (кримінальне провадження № 16/317);

- заява гр. ОСОБА_9 з приводу крадіжки документів зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за № 1433 від 22.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВГІ на підставі заяви гр. ОСОБА_9 22.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 357 КК України (кримінальне провадження № 16/327).

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями виписок кримінальних проваджень.

Що стосується посилання у акті службового розслідування щодо того, що на час перевірки (01.08.25016) заяви гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у т.в.о. начальника відділення поліції ст.сержанта поліції ОСОБА_3, їх розгляд нікому доручено не було, то з наявних у матеріалах справи копій вказаних заяв вбачається, що 21.07.2016 їх розгляд було доручено працівникам ВП. Після чого заяви відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1377 було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Андрушівського відділення поліції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені письмові докази частково спростовують твердження викладені у акті службової перевірки, який став підставою до винесення оскаржуваного наказу.

Оскаржуваним наказом до позивача було застосовано один вид дисциплінарного стягнення за різні порушення, факт вчинення яких частково було спростовано у ході судового розгляду справи.

Однак, оскільки суд позбавлений можливості скасувати наказ про застосування дисциплінарного в частині, оскільки визначення виду дисциплінарного стягнення за вчинені проступки відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що висновки у акті службового розслідування, на підставі яких було винесено наказ №913 від 08.09.2016 ґрунтуються на припущеннях та були спростовані у ході судового розгляду справи, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №913 від 08.09.2016 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 слід задовольнити.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "13" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.Б. Шидловський

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "09" липня 2018 р.