Справа № 344/1964/17
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1964/17
Провадження № 2-а/344/118/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Антоняка Т.М.,

секретаря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обєднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Івано-Франківського обєднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області. У процесі розгляду справи позивач подавав уточнення до позову, вимогами якого просить визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком відповідно до статті 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи із 01 травня 2016 року, виходячи із розміру отримуваної пенсії 90 відсотків суми заробітної плати, з урахуванням рангу та доплати за вислугу років, зазначеної у довідці Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-1; зобовязати відповідача виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією згідно статті 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи із 01 травня 2016 року, виходячи із розміру отримуваної пенсії 90 відсотків суми заробітної плати, з урахуванням рангу та доплати за вислугу років, зазначеної у довідці Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-1; стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.

В позові зазначено, що позивачу нараховується пенсія за віком згідно ОСОБА_3 України «Про державну службу». 01.02.2017 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою провести перерахунок розміру пенсії, виходячи з відсоткового розміру заробітної плати, який враховується при призначенні пенсії на підставі довідки Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-1, про що йому було відмовлено.

В судове засідання позивач не прибув, подавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заперечення, зазначаючи, що пенсія позивача призначена відповідно до вимог чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач відмовив у перерахунку пенсії.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, перебуває на обліку в відповідача та з 11.09.2008 року отримує пенсію за віком. Пенсія була призначена позивачу із посади заступника начальника управління - начальника відділу в Івано-Франківській обласній державній адміністрації з 11 вересня 2008 року у звязку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та виходом на пенсію. Розмір пенсії становив 90 % заробітної плати. Вказаний вид пенсії позивач отримує з 2008 року.

Згідно довідки Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-01 вбачається, що заробітна плата на посаді заступника начальника управління-начальника відділу для перерахунку пенсії станом на 01 травня 2016 року становить 4652 грн. 00 коп.,ранг (6) 500 грн. 00коп. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби,але не більше 50% посадового окладу (ст. 52 ЗУ «Про державну службу»). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року «Питання оплати праці працівників державних органів» згідно схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у2017 році та наказу департаменту агропромислового комплексу облдержадміністрації від 24.01.2017р. №2-к «Про введення в дію штатного розпису на 2017 рік» посадовий оклад заступника начальника управління-начальника відділу становить з 01 січня 2017 року 5000 грн.00 коп.

Встановлено, що 13 лютого 2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про проведення, відповідно до статті 37-1 ОСОБА_3 України № 3723-ХІІ (в редакції, що була чинною на час призначення ш пенсії), перерахунку призначеної їй пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади.

У відповідь на звернення позивача, Івано-Франкіським обєднанням УПФУ в Івано-Франківській області від 07 лютого 2017 № 53/13-15 позивачу було відмовлено в перерахунку призначеної пенсії за віком у звязку з відсутністю підстав для такого перерахунку (а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 37-1 вказаного ОСОБА_3 передбачено, що у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим ОСОБА_3 відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок здійснюється виходячи із суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Порядок та умови визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 (в редакції до 01 червня 2015 року) «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії».

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2003 року №581 встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності ОСОБА_3 України від 16 січня 2003 року №432-ІУ «Про внесення змін до ОСОБА_3 України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності ОСОБА_3 України «Про державну службу» визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

З листа відповідача слідує, що пунктом 5 Прикінцевих положень ОСОБА_3 України від 02 березня 2015 року №213-У1ІІз 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до ОСОБА_3 України «Про державну службу». Таким чином, відповідач вважає, що і перерахунок пенсії не повинен проводитись у зв'язку з відсутністю правової норми.

Аналіз вищевикладеного положення дає підстави для висновку, що воно поширюється на тих осіб, яким пенсії призначаються (в теперішньому часі) спеціальними законами, а не на тих, яким вони вже призначені (в минулому часі).

Крім цього, вказане положення ОСОБА_3 України від 02 березня 2015 року №213-УІІ1 не містить посилання на конкретні норми законів чи підзаконних актів щодо пенсійного забезпечення осіб, які скасовуються. Підстави вважати, що скасовуються всі норми, як ті, що стосуються призначення, так і ті, що скасовуються перерахунку пенсії немає.

Застосування відповідачем норм закону,які обмежують конституційні права позивача на соціальне забезпечення - прямим порушенням Конституції України, Європейської соціальної Хартії (ратифікованої Україною), Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Протоколів до неї та принципів верховенства права і законності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист драв, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, у тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч.1,3 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Пункт 6 ст.92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема основи праці та соціального захисту населення, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Стаття 37 ОСОБА_3 України «Про державну службу» до внесення в неї змін згідно ОСОБА_3 України №213-VIII від 02 березня 2015 року надавала право державним службовцям на перерахунок пенсії, в тому числі, з урахуванням підвищень заробітної плати працюючим державним службовцям. Відтак, обіймаючи посаду державного службовця позивач мав право на призначення пенсії згідно норм ОСОБА_3 України «Про державну службу», а як наслідок і перерахунок. Застосувавши до позивача ОСОБА_3 України №213-УІІІ від 02 березня 2015 року відповідач фактично звузив соціальна гарантії позивача на достатній рівень матеріального забезпечення по старості (за віком) окрім того, застосував положення ОСОБА_3, які стосуються відміни призначення спеціального виду пенсій,а не їх перерахунків.

Частиною 2 статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_3 України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцією Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

У справі «Мюллер проти Австрії» Європейський суд з прав людини сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Згідно змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права орачів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (сг., Prcssos Єотрапіа Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А №332, с.21, п.31; пункту 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України».).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймі законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обгрунтовану законну підстав, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати державного службовця надає право в майбутньому на виростання позитивного права щодо перерахунку спеціального виду пенсії згідно ОСОБА_3 України «Про державну службу».

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної ради України від 21 травня 2015 року №462- VIII «Про заяву Верховної ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» (Постанова №462-VIII) схвалено заяву Верховної ради України про відступ від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9,12,14 та 17 Міжнародного пакту про громадські і політичні права та статтями 5,6,8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободна період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого «права власності», а саме розміру щомісячної пенсі, повинна застосовуватися в Україні.

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

ОСОБА_3 України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейських суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Стаття 12 Європейської соціальної Хартії (ратифікована Україною 14 вересня 2006 року) визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення сторони зобов'язується:

1) започаткувати систему соціального забезпечення або підтримувати її функціонування;

2) підтримувати систему соціального забезпечення на задовільному рівні, принаймі на такому, який дорівнює рівню, необхідному для ратифікації Європейського кодексу соціального забезпечення;

3) докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень;

4) вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх і багатосторонніх угод або в інший спосіб і відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: а) рівності між їхніми власними громадянами та громадянами сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг які надаються на територіях держав сторін; б) надання , збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі сторін.

Оскільки з заробітної плати позивача роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до пенсійного фонду України внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 1 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому суд вважає, що дії відповідача прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована, в тому числі, через великий рівень інфляції.

Із системного аналізу ч.І ст.7 ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». А встановлення певних соціальних пільг, компенсації та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також, Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Однак, положенням ОСОБА_3 №213-VIII предметом регулювання якого є інше коло питань, ніж пенсійне забезпечення державних службовців, а саме: «реалізація заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів і приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України (пояснювальна записка до ОСОБА_3 №213- VIII.

Так, у пункту 4 мотивувальної частини свого рішення від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний суд України звернув увагу Верховної ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1,3,6,8,19,22,95,96 Конституції України, статей 4,27, частини другої статті 38 Бюджетного Кодексу України пр. підготовці, прийнятті та введенні в дію ОСОБА_3 про Державний бюджет. Зокрема, Конституційний суд України вважає, що «... закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету, як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. При прийнятті закону про державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачені іншими законами України».

У зв'язку з цим, Конституційний суд України дійшов висновку, що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, становлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3 частині другій статі 6, частині другій статті 8, часині другій статті 19, статтями 21,22, пункту 1 частини другої статті 92 частинами першій, другій, третій статті 95 Конституції України (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України).

Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя. Оскільки Конституція України, як вказано в ст.8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого рішення нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватися на Конституції а також на чинному законодавстві, яке не суперечать їй.

Відповідно до ч. 2 ст 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ст. 71 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтями 94-97 КАС України встановлено чинний порядок розподілу судових витрат між сторонами та визначено порядок грошового розміру судових витрат, які повинні бути компенсовані сторонам у справі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 64-66 ОСОБА_3 України «Про пенсійне забезпечення», Керуючись ст. ст. 243, 250 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Івано-Франківського обєднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до статті 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи із 01 травня 2016 року, виходячи із розміру отримуваної пенсії 90 відсотків суми заробітної плати, з урахуванням рангу та доплати за вислугу років, зазначеної у довідці Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-1.

Зобовязати Івано-Франківське обєднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_2 різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією згідно статті 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи із 01 травня 2016 року, виходячи із розміру отримуваної пенсії 90 відсотків суми заробітної плати, з урахуванням рангу та доплати за вислугу років, зазначеної у довідці Івано-Франківської обласної державної адміністрації департаменту агропромислового комплексу від 01 лютого 2017 року № 07-002-1.

Стягнути з Івано-Франківського обєднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_2 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено 12.07.2018 року.