Справа № 448/992/18
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/992/18
Провадження № 2-а/448/163/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.07.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

за участю:

представник позивача Хомяк Є.Л.,

відповідач ОСОБА_2

та перекладач Лисенко В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Ірану ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення іноземця за межі території України, а також затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянка Ірану ОСОБА_2 - відповідачка, була затримана о «10» годині «00» хвилин 07 липня 2018 року прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Сянки» територія Турківського району Львівської області, на напрямку 296 прикордонного знаку, на відстані 1000м від лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону із України до РП поза пунктом пропуску спільно із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянином Ірану, а також громадянином Швеції.

Зазначає, що за результатами фільтраційних заходів встановлено, що відповідачка разом із своєю дочкою на території України потрапили законним шляхом 23.05.2018 року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль», рейсовим літаком №752 «Тегеран-Київ».

Вказує, що в своєму поясненні відповідачка покликалася на те, що з метою покращення умов життя та працевлаштування мала намір незаконно потрапити на територію ЄС. Однак, знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідачка вибрала незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому вона неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Покликається на те, що постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 10.07.2018року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204- КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення.

Стверджує, що відповідачка та її малолітня дитина не мають законних підстав для перебування на території України, у таких відсутні документи на підставі яких вони можуть вибути з території України, також у відповідачки відсутнє на території України джерело доходу, відсутні родичі та така не володіє українською мовою. Крім того, відповідачка на підставі внутрішнього переконання та з власної волі не бажає залишитись на території України, а бажає повернутись на територію Ірану.

З огляду на вищенаведені обставини, просить суд примусово видворити відповідачку разом із її малолітньою дитиною за межі території України, а також затримати таких з метою ідентифікації та забезпечення їх видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача Хомяк Є.Л. підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Просив суд примусово видворити відповідачку разом із її малолітньою дитиною за межі території України, а також затримати таких з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що з метою пошуку роботи намагалася разом із своєю малолітньою дитиною потрапити у країну Євросоюзу, однак була затримана при спробі перетину державного кордону України. Ствердила, що в країні її походження не існує жодних обставин, які б загрожували її життю, здоров'ю та свободі. Зазначила, що в Україні не зверталася із заявою про надання їй статусу біженця, ані з заявою про надання їй захисту.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачка разом із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на територію України потрапили законним шляхом 23.05.2018 року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль», рейсовим літаком №752 «Тегеран-Київ».

Разом з тим, перебуваючи на території України відповідачка, була затримана о «10» годині «00» хвилин «07» липня 2018 року прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Сянки» територія Турківського району Львівської області, на напрямку 296 прикордонного знаку, на відстані 1000м від лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону із України до РП поза пунктом пропускуЮ спільно із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянином Ірану, а також громадянином Швеції.

Вищевказане підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 07.07.2018р., протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07.07.2018р.

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 10.07.2018року відповідачку визнано винною у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204- КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення.

Рішенням начальника відділу по боротьбі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону Хомяка Є.Л. 08.07.2018р. прийнято рішення по справі про примусове повернення за межі України відповідачки разом із її неповнолітньою дитиною з зобов'язанням останніх покинути територію України у термін до 11.07.2018р.

Із пояснень відповідачки, наданих нею у судовому засіданні, відомо, що вищевказане рішення останньою не виконано, оскільки у неї відсутні документи, на підставі яких така могла би у законному порядку перетнути державний кордон України, а також кошти для закупівлі квитка в країну походження.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідачки свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, остання могла у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідачка намагалася незаконно перетнути державний кордон, у зв'язку із чим порушила чинне законодавство України та завдала шкоди національним інтересам держави.

У відповідності до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства встановлений ст.30 вищевказаного закону. Разом з цим, зазначений порядок примусового видворення застосовується у випадку, передбаченому ч.3 ст.29 вказаного закону, а саме іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідачки разом із її малолітньою дитиною на території України, а також те, що відповідачкою порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, така намагалася виїхати (вибути) з території України незаконно, у відповідачки відсутні документи, які б надавали їй право перебувати на території України, кошти для купівлі квитка в країну походження, а також документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на батьківщину, до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця відповідачка не зверталася, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідачки разом із її малолітньою дитиною, суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідачка ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що існують підстави для примусового видворення відповідачки ОСОБА_2 разом із її малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі території України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в цій частині.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно відповідачки обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідачку поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідачки разом із малолітньою дитиною з метою ідентифікації та забезпечення їх примусового видворення, то з даного приводу слід зазначити таке.

Згідно із п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідачки з її малолітньою дитиною з поміщенням таких до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України дане рішення в частині примусового видворення, як вважає суд, слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 257, 288, 289, 371 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянку Ірану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та жительку м.Санандадж, район Мобара-К-абад, вул.. Аміріє, 21, Республіки Іран, разом із її малолітньою дитиною ОСОБА_6, (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3, - за межі території України.

Затримати громадянку Ірану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку та жительку АДРЕСА_1, разом із її малолітньою дитиною ОСОБА_6, (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3, з метою ідентифікації та забезпечення їх видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Рішення в частині примусового видворення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус