Справа № 804/2543/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2018 року Справа № 804/2543/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняГолод К.Д.
представника позивача - Дорошенка С.О., ОСОБА_4 представника відповідача - Домніцької О.С., ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" до Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків державної фіскальної служби, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної Фіскальної Служби податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. за формою «С» № 009731402 про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн.
визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної Фіскальної Служби Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. за формою «Р» № 009711406 про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1 497 054,00 грн. основного зобов' язання і 374 263,50 грн. штрафної санкції;
визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної Фіскальної Служби Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. за формою «С» №009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року призначено справу до розгулу за правилами загального провадження у підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року закінчено підготовче судове засідання та розпочато у той самий день розгляд справи по суті, яка занесена до протоколу судового засідання.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали просили позов, задовольнити у повному обсязі.
Суд, розглянувши адміністративний позов, письмові заперечення, дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у взаємозв'язку та сукупності, встановив наступне.
За результатами перевірки 05 грудня 2017 року складений акт №4691/2810-1406/31040792, яким встановлено наступні порушення:
п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 ПКУ в результаті чого знижено податок на прибуток у 2016 році (в т.ч. у 3 кварталі 2016 року) на загальну суму 1497054 грн.;
п.287.1 ст.287, п.288.1, 288.4, п.288.5 ст.288 ПКУ, що призвело до заниження ірендної плати за землю на загальну суму 46 082,79 грн.;
п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 абз.1 та абз.2 ч.6, ч.7 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10р № 2464-VІ, у результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 675 961,28 грн.;
пп. 14.1.48 п.14.1 ст.14, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст.164 ПКУ в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб з середньої заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку згідно з умовами трудового договору (контракту) у сумі 12 856,08 грн.;
пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV, п.119.2 ст.119 ПКУ, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про гуми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку;
ст.1 ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме неповернення валютної виручки в законодавчо встановлені терміни;
п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а саме - не відображення ТОВ з II «НОВОФАРМ» протермінованої дебіторської заборгованості у Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.16 року з нерезидентом «ICS VISTARCOM SRL» (Молдова), контракт від 01.08.15р №840/3 на суму 2 424,72 дол. США, та станом на 01.04.16р з нерезидентом GREENWICH PRODUCTS CO, LIMITED» (КНР), контракт від 05.06.15р №15F01 на суму 776,30 дол. США.
11 грудня 2017 року ТОВ з II «НОВОФАРМ», не погоджуючись з висновками Акта перевірки подало до Офісу великих платників податків ДФС письмові заперечення на Акт перевірки в порядку, визначеному п.44.7,п.86.7 Податкового кодексу України. Разом з запереченнями, на підставі п.44.7 ст.44 ПК України, платник податків, вважаючи неможливість вручення первинних документів під час перевірки, також надав податкові документи, які підтверджують показники, відображені платником у податковій звітності.
На вказані заперечення, платник податків, 27.12.2017 року отримав від Офісу великих платників податків ДФС письмову відповідь від 20.12.2017 року в якій контролюючий орган відхилив заперечення платника податків.
09 січня 2018 року, ТОВ з II «НОВОФАРМ» отримано від Офісу великих платників податків ДФС наступні податкові повідомлення-рішення:
3)Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. за формою «С» 9721402 про донарахування 340,00 грн. Пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства
18 січня 2018 року Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до податкового органу Вищого рівня - до Державної Фіскальної служби України.
Рішенням ДФС України № 102-11/6/99-99-11-01-02-25 від 22.03.2018р., скаргу Позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивав не погоджується із прийнятими рішеннями від 26.12.2017 року № № № звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. за формою «С» №009731402 про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн. та № 009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції, виходить із того, що дебіторську заборгованість резидента, яка виникла не в наслідок постачання товарів/ послуг нерезиденту, а внаслідок автоматичної заміни Кредитора у зобов'язанні, чинним законодавством України не віднесено до валютних цінностей і до валютної виручки, тому така дебіторська заборгованість не може розглядатися як об'єкт правового регулювання Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, із акту перевірки вбачається, що на думку податкового органу, ТОВ з II «НОВОФАРМ» надано фінансову послугу в інтересах POINTEX SALE LLP. Такий висновок контролюючого органу обґрунтовано нормами Закону України «Про заставу», Цивільним кодексом України (далі - «ЦКУ») і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. № 2664-ІІІ (далі - «Закон про фінансові послуги»).

Між тим, висновки перевірки щодо ототожнення поняття «порука» і «застава» не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки порука і застава є зовсім різними за правовою природою способами забезпечення виконання зобов'язань. Вільне трактування контролюючим органом понять «Застава» і «Порука», у спосіб їх ототожнення є нічим іншим, як намагання застосувати до неврегульованих податкових правовідносин аналогію закону.

В свою чергу, коли певні правовідносини не врегульовані Податковим Кодексом, іншими актами податкового законодавства, чинне податкове законодавство не наділяє контролюючі органи і їх посадових осіб повноваженнями і правами щодо застосування аналогії закону, тобто можливістю врегулювати неврегульовані правовідносини тими правовими нормами податкового законодавства, що регулюють подібні за змістом правовідносини.

У відповідності до положень пунктів 5.2 і 5.3 ст.5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Закон України «Про заставу», і Цивільний кодекс України - також не містять визначення такого поняття, як «майновий поручитель». Натомість, визначення поняття «майновий поручитель» наведено у наступних нормативно-правових актах:

абз.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про Іпотеку»: майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Абз.16 Розділу «Основні терміни» "Стандартів надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів", затверджених Рішенням-протоколом наглядової ради Державної іпотечної установи N 31 від 11 вересня 2008 року: Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Наведене свідчить, що поняття «майновий поручитель» може бути використано виключно в іпотечних правовідносинах, об'єктом яких є нерухоме майно.

Можливість застосування терміну «майновий поручитель» у фінансових правовідносинах, для мети віднесення певних господарських операцій до фінансових послуг - законом не передбачена, і Відповідачем не доведена.

Таким чином, позивач в договорі застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 є саме стороною договору, а не третьою особою, та не може на підставі ст. 583 ЦК України одночасно виступати майновим поручителем.

Частиною 1 статті 2 Закону про фінансові послуги передбачено, що цей Закон охоплює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Визначення терміну «учасники ринку фінансових послуг» наведене у п.7 ч. 1 ст.1 Закону про фінансові послуги - це особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з палання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулюючих організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть назначатися інші учасники ринків фінансових послуг.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.20 Закону про фінансові послуги Державне врегулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється (окрім інших заходів) шляхом ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг.

Тобто, необхідною передумовою для віднесення тієї чи іншої господарської операції до категорії фінансових послуг є наявність у взаємовідносинах із споживачем фінансових послуг надавача таких послуг - спеціального суб'єкта, учасника ринку фінансових послуг включеного до реєстру саморегулюючих організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.

В силу положень статті 6 Закону про фінансові послуги, Фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі н договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту (ч.2 ст.12 Закону - Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про:1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами, інші умови за згодою сторін, підписи сторін.

Договір застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07 14 16, укладений між ТОВ з II «НОВОФАРМ» і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не містить всіх істотних умов договору надання фінансових послуг, зокрема в договорі не зазначено: відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону про фінансові послуги, надана клієнту.

Доводи відповідача про те, що укладений договір застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 є фінансовою послугою спростовується наступним.

Так, в процесі виконання умов договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16, на підставі першого меморіального ордеру від 07.04.2016р., Банком, без згоди і без прямого розпорядження клієнта, самостійно були списані валютні кошти в сумі 77 399 519,13 доларів США з розрахункового рахунку підприємства № 0052. Ці кошти було перераховано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на власний рахунок в ПАТ «Приватбанк» № 0222.

Згідно діючого на момент вчинення банківських операцій Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 р. N 280, клас банківського рахунку №2909 - є Пасивним рахунком («П»), і має функціональне призначення «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

В першому меморіальному ордері від 07.04.2016р. № ВОб по перерахуванню коштів з р/р №052 на р/р №0222:

а) В графі «отримувач» зазначено: «Кредитная задолженость операций с Клиентами». Тобто, в момент здійснення договірного списання 77 399 519,13 доларів США з рахунку Позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визначив цю суму саме як суму кредитної заборгованості, що підлягала погашенню;

б) В графі «Код (отримувача)» зазначено: 14360570. Згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, під кодом 14360570 на момент перерахування коштів була зареєстрована юридична особа - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК. Тобто, фактичним отримувачем коштів в сумі 77 399 519,13 доларів США, переведених Банком на підставі першого меморіального ордеру від 07.04.2016р. № ВОб з розрахункового рахунку Позивача № 0052 на внутрішній рахунок ПАТ «Приватбанк» № 0222 - є саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

в) В графі «Код Банку (отримувача)» (МФО) зазначено - 305299. Згідно даних офіційного Веб-сайту Національного Банку України, МФО 305299 належить ПАТ КБ

«ПРИВАТБАНК».

Всі послідуючі фінансово-кредитні операції по переведенню валютних коштів в сумі 77 399 519,13 доларів США з валютного рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0222 (м. Дніпро) на рахунок його Кіпрської філії № 6003, на підставі другого меморіального ордеру від 07.04.2016р. № ВОб - здійснювалися ПАТ КБ «Приватбанк» без будь-якої прямої чи опосередкованої участі ТОВ з II «Новофарм».

Згідно діючого на момент вчинення банківських операцій Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 р. N 280, клас банківського рахунку № «3901» має функціональне призначення «Рахунки, що відкриті для філій банку».

Тобто, саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпосередньо здійснив переведення коштів в іноземній валюті за кордон, на рахунок своєї Кіпрської філії № 6003.

Наведене свідчить про недоведеність контролюючим органом наявності у ТОВ з II «Новофарм» мети отримання прибутку, та мети збереження реальної вартості фінансових активів під час вчинення операцій з виконання умов договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16. Відсутність в операціях мети отримання прибутку, та мети збереження реальної вартості фінансових активів унеможливлює віднесення таких операцій до фінансових послуг, в розумінні ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. № 2664-ІП. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність віднесення контролюючим органом господарської операції по договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 до фінансової послуги.

Більш того, виконання умов договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 проводилося Заставодержателем - ПАТ КБ «ПриватБанк», без залучення до цього процесу Заставодавця - ТОВ з II «Новофарм» (Позивач).

Дебіторська заборгованість POPNTEX SALE LLP на суму 2 009 131 144,81грн. утворилася і відображена в бухгалтерському обліку ТОВ з II «НОВОФАРМ» по рахунку 6853 не на підставі первинних документів, про які йдеться в другій частині першого речення статті 1 Закону України №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а на підставі положення закону - п.3) ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України («Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем)»). Тобто, утворення дебіторської заборгованості нерезидента внаслідок виконання його зобов'язань іншою особою - Позивачем, відбулося не на підставі правочину, а в силу Закону.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність віднесення контролюючим органом господарської операції по договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 до фінансової послуги.

За таких обставин, посилання відповідача на порушення платником податків вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є безпідставними та спростовуються як змістом договору так нормами діючого законодавства, а податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 р. № 009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції з огляду на те, що дебіторська заборгованість нерезидента Роіnteх LLP не є простроченою, і не є такою, по якій настав строк пред'явлення вимоги.

Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року № 009711406 про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1 497 054,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно підпункту 139.2.1. Податкового Кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів, який сформовано відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі списання дебіторської заборгованості яка не відповідає ознакам, встановлених пп.14.1.11 Податкового Кодексу України.

Так, Пунктом 6. ПС(Б)У 10 «Дебіторська заборгованість» визначено, що поточна дебіторська заборгованість (вартість придбаних покупцем-дебітором товарів, пальних активів, виконаних робіт, наданих послуг або суму сплачених продавцю-дебітору коштів) визнається активом одночасно з визначенням доходу і оцінюється по первісної вартості. В подальшому для оцінки дебіторської заборгованості необхідно врахувати п. 7 П(С)БУ 10 «Дебіторська заборгованість».

Відповідно до п.7 П(С)БУ 10«Дебіторська заборгованість» поточна дебіторська заборгованість, що є фінансовим активом, крім придбаної заборгованості та заборгованості, що призначена для продажу, включається в підсумок балансу по чистій реалізаційній вартості. Чиста реалізаційна вартість дебіторської заборгованості - це сума поточної дебіторської заборгованості за вирахування резерву сумнівних боргів. Відповідно п. 4 П(С)БУ 13 «Фінансові інструменти», одним з видів фінансових активів є дебіторська заборгованість, що виникла в наслідок видачі іншій стороні займу, погашення якого очікується в грошовій формі.

Згідно п. 4.1. договору про надання поворотної фінансової допомоги ДП з II «Новофарм-Інвест» № NІV-01/16 від 02.04.2016 року, визначено закінчення строку фінансової допомоги 30.06.2016 року. Відповідно п.5.1. вищеназваного Договору повернення грошових коштів позичальником ДП з II "Новофарм-Інвест" на поточний рахунок ТОВ з II "Новофарм" мало бути проведено протягом 3-х календарних днів з дня закінчення строку надання поворотної фінансової допомоги. ТОВ з II "Новофарм", виходячи з інформації з ділової переписці з ДП з «Новофарм-Інвест», зробило висновок про можливе прострочення повернення дебіторської заборгованості по договору поворотної фінансової допомоги № NІV-01/16 від 02.04.2016 року у сумі 20 730 513,09 грн. Сума дебіторської заборгованості у розмірі 5 629 967.07 грн. за попередніми домовленістями мала бути повернута своєчасно та не увійшла до складу резерву сумнівних боргів.

Відповідно додаткової угоди №1 від 09.06.2016 року до договору поворотної фінансової допомоги № NІV-01/16 від 14.03.2016 року позичальником було проведення, в строк до 30.06.2016 року погашення дебіторської заборгованості по фінансовій допомозі у суммі 2 184 463,34 грн. наступним чином:

- у сумі 1 844 298,15 грн. - шляхом підписанням додаткової угоди про погашення заборгованості з подальшою оплатою.

- у сумі 340 165,19 грн. - шляхом підписання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Судом встановлено, що зобов'язання по сплаті 2 687 000,00 грн. не було виконано в строк до 30.06.2017 року відповідно до положень додаткової угоди №1 від 09.06.2016 року, однак ДП з II "Новофарм-Інвест" у діловому листуванні виступило з пропозицією щодо сплати заборгованості протягом 2016 року та 15.07.2016 року ДП з II "Новофарм-Інвест" погасив заборгованість у розмірі 1 316 890,00 грн., та 18.07.2016 року у розмірі 21000 грн.

Таким чином, станом на дату балансу 30.06.2016 року дебіторська заборгованість виражена у фінансовій звітності ТОВ з II "Новофарм" за чистою вартістю реалізації, резерв сумнівних боргів сформовано вірно. Порушення у бухгалтерському та податковому обліку підприємства відсутні.

01.07.2016 року відповідно до ст. 605 ЦК Укрпїни до договорів поворотної фінансової допомоги № NІV-01/16 від 14.03.2016 року, № 26 А-15 від 02.04.2015 року підписані Угоди про прощення заборгованості № NІV-01/16 від 14.03.2016 року у сумі 5 632 967 грн. та 2 687 000 грн. відповідно

Прощення боргу - є одним із видів припинення зобов'язання за добровільним рішенням сторін договору. Відповідно Науково-практичному Коментарю до статті 605 Цивільного кодексу України, Кредитору надається право звільнити боржника від його обов'язків.

Таким чином в бухгалтерському обліку ТОВ з II "Новофарм" в наслідок прощення боргу має бути застосоване положення ПСБУ 16 "Витрати".

На момент передання поворотної фінансової допомоги витрат у бухгалтерському обліку ТОВ з II "Новофарм" не виникало. Адже витрати, відповідно до п. 5 П(С)БО 16, відображаються в обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. В даному випадку активи не зменшувалися, оскільки в підприємства водночас із переданням коштів виникала дебіторська заборгованість.

Такі витрати з'явилися на момент прощення боргу, адже саме на дату прощення відбулося зменшення активів. А за правилами П(С)БО 16 - це витрати. Отже, суму прощеної допомоги підприємство врахує в об'єкті обкладення податком на прибуток у частині фінрезультату до оподаткування.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у податковому обліку ТОВ з II "Новофарм" відсутні причини застосування підпункту 139.2.1. Податкового Кодексу України відносно корегування (збільшення) фінансового результату до оподаткування на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Прощена дебіторська заборгованість, списується з відображенням у складі інших операційних витрат відповідно положень П(С)БО 16 "Витрати".

Таким чином, включення суми списаної дебіторської заборгованості за угодами про прощення боргу до вищеназваних Договорів поворотної фінансової допомоги не може бути відображено у рядку 2.1.3. додатку РІ Декларації з податку на прибуток «Сума витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.111. пункту 14.1. ст.14 Податкового Кодексу України в сумі 8 319 967 грн. і як наслідок бути застосовано донарахування податку на прибуток.

Крім того, суд звертає вагу, що під час розгляду даної справи Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018року залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року по справі № 804/7389/17, яким повністю задоволено позов ТОВ з II «Новофарм» до Офісу Великих платників податків ДФС та наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.10.2017 року №2308 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ II «НовоФарм» - скасовано як протиправний.

Тобто акт перевірки, отриманий в результаті документальної позаплонової перевірки, проведеної на підставі протиправного наказу та ухвали слідчого судді, в порядку ст.78 ПК України є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 820/4482/17».

І, як наслідок, податкові повідомлення-рішення, прийнятті на підставі незаконної перевірки не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд в постанови від 16.01.2018 року у справі К/9901/898/18 826/442/13-а, зокрема зазначивши, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових перевірок, може бути належною підставою проведення такої перевірки.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За ч.ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2017 року № 009731402 № 009711406 № 009721402 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а самі податкові повідомлення-рішення - скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що згідно платіжного доручення № 80 від 04 квітня 2018 року за подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» сплатило судовий збір у розмірі 616700, 00 грн., які у зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-247, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.12.2017 року №

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.12.2017 року №

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.12.2017 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" () судовий збір у розмірі 616 700,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили станом Суддя (підпис) З оригіналом згідно Помічник судді А.О. Коренев А.О. Коренев