Справа № 820/730/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р. Справа № 820/730/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 (суддя Горшкова О.О., вул. Мар'їнська, 18-б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 12.04.18) по справі № 820/730/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод"(далі-позивач, ТОВ "Богодухівський молзавод") звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем ПДВ на 2376072,00 грн. (з них 1584048,00 грн.- ПДВ, 792024,00 грн.);

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708,50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 адміністративний позов ТОВ "Богодухівський молзавод" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі 2376072 (два мільйона триста сімдесят шість тисяч сімдесят дві) грн.00 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708 (двісті шістдесят сім тисяч сімсот вісім) грн. 50 коп.

Головним управління ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яки відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку відповідача, висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі направлень від 17.11.2017 року № 9895, 9896, 9897, 9898, 9899, 9900, 9901, наказу № 5984 від 25.10.2017 року проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року.

Результати перевірки викладені в акті № 19/20-40-14-01/-08/365 від 02.01.2018 року.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Богодухівський молзавод" п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено розмір позитивного значення ряд. 18, визначеного у деклараціях з податку на додану вартість, переданих для включення до складу податкових декларацій по ТОВ «Богодухівський молзавод» на загальну суму 715 215 грн., в тому числі: за травень 2016 - 181 273 грн., за червень 2016- 83 333 грн., за липень 2016 - 87 500 грн., за вересень 2016 - 506 грн., за жовтень 2016 - 177 186 грн., за лютий 2017 - 185 417 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач 11.01.2018 року надав до контролюючого органу заперечення, проте рішеннями ГУ ДФС у Харківській області від 22.01.2018 року № 2069/10/20-40-14-01-17 та від 22.01.2018 року № 2141/10/20-40-14-01-17 висновки акту залишено без змін.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № 1 від 25.01.2018 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 50 % в сумі 267708,89 грн., а також податкове повідомлення-рішення № 1 від 25.01.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2376072,00 грн.

Позивач заперечуючи законність вказаного податкового повідомлення -рішення, звернувся до суду з вказаним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосуванні норм законодавства.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митногокордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судовим розглядом встановлено, між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Ліліон Вест» (Покупець) укладено договір поставки №БУ-0000004 від 13.01.2017р. (т. 3 а.с. 166-167).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив на адресу ТОВ «Ліліон Вест» сирний продукт «Російський» у кількості 8750 кг загальною вартістю 1050000 грн. та замінник молочного жиру у загальній кількості 31818,182 кг та вартістю 1050000 грн., що підтверджується видатковими накладними №БУ- 0000485 від 08.02.2017р., №БУ-0000059 від 13.01.2017 р., №БГ-0000254 від 14.01.2017р., №БГ- 0000255 від 15.01.2017р., податковими накладними одатковими накладними N923 від 08.02.2017р. та N923 від 13.01.2017р., ТТН №485/1, N9485/2 від 08.02.2017р., №59/1, №59/2 від 13.01.2017 р., №254/1, №254/2 від 14.01.2017р., №255/1, №255/2 від 15.01.2017р. (т. 3 а.с 168-179, 184-189).

Розрахунки за поставку вказаної продукції проведено у безготівковій формі, що підтверджується меморіальними ордерами від 08.02.2017р. №148 на суму 600000,00 грн., 08.02.2017р. N9149 на суму 450000,00 грн., 13.01.2017р. № 84 на суму 500000,00 грн., 13.01.2017р. №83 на суму 550000,00 грн. (т.3 а.с. 180-183).

25.05.2016 року між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «РОДНІК-СТАЙЛ» (Покупець) укладено договір поставки № БУ-0000062 від 25.05.2016р., предметом якого було постачання на адресу покупця ВТ ковбасний Харківський 50% копчений фасований у кількості 10450 кг на загальну суму 418000 грн., сирний продукт «Російський» у кількості 9333,33 на загальну суму 700000 грн., та замінник молочного жиру у кількості60454,55 кг загальною вартістю 1995000 грн. (т.3 а.с. 50-51).

Реальність виконання умов вказаного правочину підтверджується видатковими накладними БУ-0001986 від 25.05.2016 р., БУ-0002510 від 11.07.2016р., БУ-0003362 від 16.09.2016 р., №БГ-0000342 від 17.09.2016р., №БУ-0003393 від 20.09.2016 р., БГ-0000344 від 24.09.2016р., податковими накладними та розрахунками коригування №58 від 25.05.2016 р., № 27 від 11.07.2016р., №34 від 16.09.2016, РК№1 від 20.10.2016р., РК№2 від 20.10.2016р., № 38 від 20.09.2016р., РК№2 від 20.10.2016р., ТТН №1986, №1986/1 від 25.05.16р., №2510, №2510/1 від 11.07.16р., №3362, 3362/1 від 16.09.16р., №342, №342/1, №342/2 від 17.09.16р„ №3393, №3393/1, №3393/2 від 20.09.16р., №344, №344/1, №344/2 від 24.09.16р. (т.3 а.с. 52-73, 81-98).

Оплата покупцем здійснена у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням 25.05.16р. на суму 418000 грн. та меморіальними ордерами 11.07.16р. на суму 700000,00 грн., 16.09.16р. на суму 1050000 грн., 20.09.16р. на суму 945000 грн. (т.3 а.с. 74-80).

09.09.2016 року між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Вітотрейдинг» (Покупець) укладено договір поставки №ХФ-000208, предметом якого була поставка ТОВ «Богодухівський молзавод» масла селянського солодкового фасованого 73% ТМ «Красноградське» у кількості 1200 штук на загальну суму 16152 грн. (т.3 а.с. 128-129).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного правочину позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні від 12.10.2016р. №ХФ-03686, від 16.09.2016р. №ХФ- 03352, від 07.10.2016р. № ХФ-03611, від 05.10.2016р. №ХФ-03587, від 10.10.2016р. №ХФ-03677, від 03.10.2016р. №ХФ-03576, податкові накладні від 12.10.16р. №738/1, від 16.09.16р. №1082/1, від 16.09.16р. №1082/1, від 07.10.16р. №400/1, від 05.10.16р. №209/1, від 10.10.16р. №518/1, від 03.10.16р. №89/1, ТТН від 12.10.2016р. №ХФ-03686, від 16.09.2016р. №ХФ-03352, від 07.10.2016р. №ХФ-03611, від 05.10.2016р. №ХФ-03587, від 10.10.2016р. №ХФ- 03677, від 10.10.2016р. №ХФ-03677, від 03.10.2016р. №ХФ-03576 (т.3 а.с. 132-155, 161-165).

Оплата покупцем здійснена безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями № 17 від 30.09.2016р. на суму 3038,40 грн. та № 53 від 17.10.2016р. на суму 13113,60 грн.(т. 3 а.с. 130-131).

04.05.2016 року між ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Курсверх» (Покупець) укладено договір поставки №ХФ-000140 від 04.05.2016р. на поставку сиру «Російський» 50% ТМ «КМЗ» у кількості 13230,3 кг на загальну суму 1587635 грн., масла солодковершкового «Селянське» 73% жиру, у кількості 6176,5 кг на загальну суму 525000 грн. (т. 3 а.с. 99-100).

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується видатковими накладними від 30.09.2016р. №ХФ- 26768 та від 31.07.2016р. №ХФ-21063, податковими накладними, розрахунками коригування № 940//1 від 13.05.2016р., № 1736//1 від 24.05.2016р., № 1512//1 від 21.06.2016р., № 1370//1 від 19.07.2016р., № 1437//1 від 20.10.2016р., № 1438//1 від 20.10.2016р., N9 1480//1 від 20.10.2016р., платіжними дорученнями від 13.05.2016р. на суму 587635,00 грн., 24.05.2016р. N9107 на суму 500000,00 грн., 21.06.2016р. №208 на суму 500000,00 грн., 19.07.2016р. N9307 на суму 525000,00 грн. (т.3 а.с. 101-127).

25.10.2016 року між ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» (постачальник) та ТОВ «Борд-сервіс» (Покупець) укладено договір поставки № ХФ- на поставку продукту сирного плавленого ковбасного копченого «Харківський» «ВотТак» у кількості 21000 кг на загальну суму 1050000 грн. (т.3 а.с. 156-157).

Реальність укладеного правочину підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною від 31.10.16р. №ХФ-30500, платіжним дорученням від 25.10.2016 року № 50 на суму 1050000, 00 грн. рахунком фактурою від 25.10.2016 року, податковою накладною від 25.10.16р. №1770/1 та розрахунком коригування (т.3 а.с. 158-165).

Також судовим розглядом встановлено, що ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» поставлено продукти харчування на адресу ТОВ «Барнарда» (замінника молочного жиру у загальній кількості 23863,64 кг на суму 787500 грн. та Сирного продукту "Російський" у кількості 2708,33 кг на загальну суму 325000 грн., що підтверджується видатковими накладними від 16.02.17р. №БУ-0000537, від 17.02.17р. №БГ-0000320, від 18.02.17р. №БГ-0000321, від 28.02.17р. №БУ-0000606, податковими накладними від 16.02.17р. №41, від 28.02.17р. №60, ТТН №537 від 16.02.2017р., №320/1, 320/2, 320/3 від 17.02.2017р., №321 від 18.02.2017р., N9606 від 28.02.2017р. (т.3 а.с. 194-203, 207-210).

Оплата здійснена у безготівковій формі, що підтверджується меморіальними ордерами від 16.02.2017р. №20 на суму 187500 грн. та №19 на суму 600000 грн., 28.02.2017 №30 на суму 325000 грн. (т.3 а.с.204-206).

В подальшому, ТОВ «Перша агрокомпанія» згідно з договорами №1 від 16.02.2017 та N92 від 28.02.2017р. здійснено переведення боргу/уступку права вимоги було Первісним кредитором, а ТОВ «Барнарда» - Новим кредитором (т.3 а.с. 190-193).

Як було встановлено під час розгляду справи, продукти харчування та замінники молочного жиру, які ТОВ ТОВ «Богодухівський молзавод» поставляв вищезазначеним контрагентам, було виготовлено, у тому числі, із сировини, яку позивач придбавав у ТОВ «Катеринопільський агропродукт» ( договір № 1241 від 30.12.2015 року), ТОВ «Славянка», на підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні , рахунки на оплату, ТТН, рахунки- фактури (т. 2 а.с. 221-250, т. 3а.с. 1-12, т. 4 а.с. 46-47, 79).

Транспортування продукції здійснювалось ТОВ «Богодухівський молзавод», що зафіксовано в ТТН, а наявність власних транспортних засобів на балансі підприємства та водіїв підтверджується оборотно - сальдовою відомістю по рахунку № 105 (необоротні активи), наказами на прийому на роботу водіїв (т.3 а.с. 17-37).

Факт належного бухгалтерського обліку ТМЦ позивача підтверджується оборотно- сальдовою відомістю по рахункам № 260, 10 матеріальними затратами на виробництво (т. 2.а.с 201-220, т. 3 а.с. 13-16).

Також, на підтвердження наявності основних фондів, технічної можливості виготовляти та поставляти молочну продукцію підтверджується договорами оренди комплексу будівель та споруд з ТОВ «ВІВОС ВІКТОРІЯ» від 01.04.2015 року, договорами оренди майна з ТОВ «ВІВОС ВІКТОРІЯ» від 01.04.2014 року, від 01.05.2014 року, від 20.05.2014 року, від 02.06.2014 року, від 12.06.2014 року, від 16.06.2014 року, від 23.06.2014 року, від 02.06.2014 року, від 01.07.2014 року, від 21.07.2014 року, від 06.07.2015 року, договором суборенди землі від 09.11.2015 року (т. 2 а.с. 1-52).

Позивачем також надано до матеріалів справи документи первинного бухгалтерського обліку, які відображають складський облік та переміщення виготовленого товару на підприємстві, посвідчення про якість та декларації виробника щодо відповідності санітарним нормам та правилам в розрізі поставок по контрагентам та висновок державної санітарно - епідеміологічної експертизи щодо відповідності критеріям безпеки заміннику молочного жиру, закупки та поставки якого здійснював позивач (т. 4 а.с. 28-45, 48-78, 80-91).

Вищенаведені первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704), спричиняли втрату означеними видатковими накладними юридичного статусу первинних документів не вбачається.

Матеріалами справи підтверджено, що правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), матеріали справи не містять. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентами.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "Богодухівський молзавод", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Окрім того, посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, за відсутності відповідного вироку суду, що набрав законної сили, відповідно до якого встановлено певні обставини стосовно посадових осіб позивача, його контрагентів, сама по собі не вказує на вчинення позивачем при формування податкового кредиту з ПДВ протиправний дій, а врахування відомостей, що містяться в матеріалах цих кримінальних проваджень при здійсненні податкової перевірки та прийнятті податкового повідомлення-рішення є неприпустимим, оскільки в даному випадку контролюючий орган зробив свої висновки про порушення вимог податкового законодавства на підставі припущень.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Вказаний висновок відповідає позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, який відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при вирішенні даної справи.

Крім того, того, колегія суддів зазначає, що наявність пояснень засновників з ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх» допитаних в рамках кримінальних проваджень в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не підтверджено відповідачем належними доказами.

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочинів позивача із вказаним контрагентом податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань, а зауважень відповідача до наданих первинних документів матеріали справи також не містять.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідно до п. "а" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За визначенням п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що для кваліфікації господарської операції як об'єкту оподаткування ПДВ контролюючому органу належить виявити не лише існування ознак проведення цієї операцій в дійсності (тобто засувати фізичні умови операції, досягнуті між сторонами домовленості тощо), але й також однозначно ідентифікувати набувача товару як реально існуючого суб'єкта права за національним законодавством України та встановити справжню (дійсну) договірну вартість товару.

У спірних правовідносинах контролюючий орган наведених правил не дотримався.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено.

Окрім того, податковим органом не надано доказів що продаж позивачем ТМЦ ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс», ТОВ «Барнарда» здійснено в операціях, що не є господарською діяльністю позивача.

Відтак, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операції між позивачем та його контрагентами є необґрунтованими, а прийняте податкове повідомлення - рішення № 1 від 25.01.2018 протиправним.

Колегія суддів також вважає правильним рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708 (двісті шістдесят сім тисяч сімсот вісім) грн. 50 коп., з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № 01 від 25.01.2018, контролюючим органом зафіксовано порушення ТОВ «Богодухівський молзавод» граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних та відсутність реєстрації таких накладних/розрахунків протягом граничного строку , передбаченого абз. 2 п. 120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, за що у відповідності до ст. 120-1 Податкового кодексу до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 267708,89 грн.

Так, за приписами п. 120 - 1.2. ст. 120-1 Податкового кодексу України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, необхідною умовою для застосування до платника податків штрафних санкцій на підставі ст. 120-1 Податкового кодексу України законодавцем визначено прийняття контролюючим органом відповідного податкового повідомлення - рішення саме на підставі висновків акту перевірки.

Поряд з цим, порушення підприємством граничних строків реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування не були зафіксовані податковим органом в акті перевірки під час проведення документальної перевірки ТОВ «Богодухівський молзавод», на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, а контролюючий орган вказав на вищезазначені порушення лише у своїй відповіді № 2141/10/20-40-14-01-17 від 22.01.2018 року на заперечення ТОВ «Богодухівський молзавод» на акт перевірки від 02.01.2018 року № 19/20-40-14-01-08/3657542 (т.1 а.с. 207-213).

Тобто, фактично контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № 01 від 25.01.2018 року не на підставі висновків акту перевірки, як того вимагають приписи Податкового кодексу України, а в результаті розгляду заперечень платника податків на акт перевірки, доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано.

Окрім того, контролюючим органом лише зазначено про відсутність реєстрації позивачем податкових накладних у 2017 році на загальну суму ПДВ 535417,00 грн., та, водночас, не конкретизовано які саме податкові накладні не були зареєстровані (на які суми, на яких саме контрагентів та за якими конкретно визначеними операціями) та порушення яких норм чинного законодавства вчинено підприємством.

Поряд з цим, під час розгляду справи, позивачем визнано факт реєстрації частини податкових накладних/розрахунків коригування за 2017 рік на суму 3, 92 коп. з порушенням граничних строків, визначених Податковим кодексом України, за що контролюючим органом правомірно застосовано до підприємства штраф у розмірі 10 % суми (0, 39 грн.)

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 01 від 25.01.2018 в частині застосування штрафу у сумі 267708, 50 грн. необґрунтовано з порушенням вимог ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, тому вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 25.01.2018 року № 1 про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі 2376072 (два мільйона триста сімдесят шість тисяч сімдесят дві) грн.00 коп., від 25.01.2018 року № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708 (двісті шістдесят сім тисяч сімсот вісім) грн. 50 коп. суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 по справі № 820/730/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 16.07.18.