Справа № 816/812/18
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/812/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Мінаєвої О.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2018р., головуючий суддя І інстанції Алєксєєва Н.Ю., по справі № 816/812/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України (надалі по тексту відповідач), в якій просив суд:

- зобов'язати Державну казначейську службу України прийняти рішення про виплату компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів відповідно до п. 50, 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсації в розмірі 1011,00 грн на підставі статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" - три відсотки річних від своєчасно несплаченої суми за порушення тримісячного строку перерахування коштів у сумі 23340,60 грн. на виконання постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по адміністративній справі №2а-673/10 за період з 22.05.2013 по 31.10.2014;

- зобов'язання подати протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення законної сили звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідач виконавши постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 року по справі № 2-а-673/10 з простроченням строків, встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" повинен був разом з виплатою коштів за вказаною постановою сплатити компенсацію за порушення встановленого законом строку виконання рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10, яке набрала законної сили 26.07.2010, стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації у Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоплачену передбачену частиною 1 статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 23340 (двадцять три тисячі триста сорок) гривень 60 коп. /а.с. 12/.

13.08.2010 Решетилівським районним судом Полтавської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист по справі №2-а-673/10, зі строком пред'явлення виконавчого листа до виконання три роки.

20.02.2013 року ОСОБА_1, на підставі п. 6 та п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, подав вище зазначений виконавчий лист до Управлінням державної казначейської служби України у Решетилівському районі Полтавської області /а.с. 9/.

Проте, в подальшому, рішення суду по справі №2-а-673/10 було виконано 31.10.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено виконання судових рішень за рахунок коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень, в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань, а тому у відповідача не було жодних правових підстав для виплати позивачу суми компенсації у позачерговому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України компенсації в розмірі 1011,00 грн за порушення тримісячного строку виконання постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по адміністративній справі №2а-673/10 стало те, що відповідачем у строки визначені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не було виконано рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10, в зв»язку з чим позивач вважає, що відповідач зобов»язаний виплатити йому компенсацію за порушення строків виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За змістом ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Так, частиною 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10, яке набрала законної сили 26.07.2010, стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації у Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоплачену передбачену частиною 1 статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 23340 (двадцять три тисячі триста сорок) гривень 60 коп. /а.с. 12/.

Вказане рішення суду по справі №2-а-673/10 було виконано 31.10.2014 року.

Отже, відповідачем в порушення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10 у трьохмісячний строк виконано не було, а тому позивач має право на компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: 1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 №845 (далі Порядок № 845).

За приписами пункту 50 Порядку №845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Отже, компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не регламентовано повноважень Казначейства щодо здійснення першочергового або позачергового безспірного списання коштів.

Так, рішенням про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 16.02.2018 №17 /а.с. 50/ ОСОБА_1 нараховано компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10 в розмір 1 011,00 грн.

Сума, нарахована за виконавчим листом у справі №2-а-673/10 у розмірі 1011,00 грн., включена до черги на виплату під номером 169611, що підтверджується копією витягу з АРМ Реєстр судових рішень (а.с.58).

Також, з листа від 09.02.2018 №5-13/1101-2505 колегією суддів встановлено, що Державною казначейською службою України за прострочення виконання рішення суду по справі № 2-а-673/10 нарахована компенсація в розмірі 1011,00 грн. Період нарахування компенсації: з 22.05.2013 (наступний день від дати закінчення 3-ох місячного строку для перерахування коштів) по 31.10.2014 (дата фактичного перерахування коштів). У вказаному листі також зазначено, що погашення заборгованості за нарахованою компенсацією підлягає виконанню у порядку черговості. /а.с. 11/

З письмових пояснень відповідача колегією суддів встановлено, що після надходження черги ОСОБА_1 по виплаті компенсації за порушення встановленого законом строку виконання рішення суду Державною казначейською службою України буде здійснено перерахування позивачу коштів в сумі 1011,00 грн за рахунок коштів бюджетної програми «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» ( КПКВК 3504040).

Отже, Державна казначейська служба України не відмовляється виконувати рішення про нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.05.2010 по справі №2-а-673/10 в розмір 1 011,00 грн., а лише вказує на дотримання процедури черговості виплати такої компенсації.

Суд звертає увагу на те, що на момент виникнення спірних правовідносин при наявності бюджетних асигнувань в розмірі 500 млн. грн., виділених за програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою", на виконанні в ДКСУ за першою та другою чергою перебувають судові рішення на загальну суму стягнення понад 1 млрд. грн. /а.с. 11 зі звороту/.

Разом з тим, відповідачем протягом 2018 року до Міністерства фінансів України направлялися листи щодо збільшення відповідних бюджетних асигнувань, що свідчать про вжиття ним усіх необхідних заходів для своєчасності виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, за КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

Отже, колегія суддів зазначає, що неперерахування позивачу нарахованої компенсації відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконані значна кількість судових рішень та передбаченими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавством передбачено виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду наведеній у постанові від 14.06.2018 року у справі №804/3242/17.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у відповідача не було жодних правових підстав для виплати позивачу суми компенсації у позачерговому порядку до виконання судових рішень, що надійшли раніше.

Враховуючи наведене вище, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 по справі № 816/812/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 13.07.2018.