Справа № 826/2578/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2018 року № 826/2578/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., суддів Літвінової А.В., Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування наказу в частині,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» (далі - ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС», позивач) до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку України, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 10 додатку до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06 лютого 2017 року №154 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності України» в частині накладення спеціальної санкції «зупинення зовнішньоекономічної діяльності» на Товариство з обмеженою відповідальністю «УПК - ЄВРОПЛЮС».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно застосовано до позивача спеціальну санкцію у сфері зовнішньоекономічної діяльності у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «УПК - ЄВРОПЛЮС», що негативно впливає на репутацію позивача та фактично унеможливлює здійснювати будь-яку зовнішньоекономічну діяльність.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2017 позивачу з офіційного сайту відповідача стало відомо про те, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2017 № 154 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» за проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки, порушення статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у 40-денний строк з дня набрання чинності наказом застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу.

Відповідно до пункту 10 додатку до наказу, спеціальну санкцію застосовано, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС".

Підставою для накладення санкцій стало подання Служби безпеки України №14/6085 від 06.03.2017 за проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Згідно додатку до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2017 № 154 початок дії санкції з 18.03.2017.

Як зазначив, позивач, на дату подачі позову до суду оскаржуваний наказ відповідача в установленому порядку оприлюднено не було, у позивача жодні пояснення чи документи з даного приводу не запитувались. Разом з тим, копії наказу було направлено обслуговуючим банкам, які в свою чергу, поінформували позивача про застосовані санкції.

Згідно роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, розміщеного на його офіційному сайті, окрім іншого, зазначено інформацію про те, що 06.02.2017 на підставі подань Служби безпеки України Мінекономрозвитку України застосовано спеціальну санкцію до деяких імпортерів паливно-мастильних матеріалів (наказ № 154 та 155, інформацію про які оприлюднено на веб-сайті). Спеціальна санкція передбачає тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності та почне діяти з 18.03.2017.

Санкцію застосовано за порушення частини другої статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а саме за дії, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Служба безпеки України встановила, що підприємства, до яких було застосовано санкції, ввозили на митну територію України паливо походженням з Російської Федерації та Республіки Білорусь. При цьому, за даними СБУ, з метою акумуляції грошових коштів на рахунках «офшорних» структур, ухилення від сплати податків та мита до держаного бюджету України компанії застосовували схему оформлення «непрямих» зовнішньоекономічних імпортних контрактів із контрагентами, зареєстрованими у країнах з пільговим режимом оподаткування.

Служба безпеки України має підстави вважати, що грошові кошти, перераховані деякими імпортерами паливно-мастильних матеріалів на адресу нерезидентів, зареєстрованих в «офшорних» юрисдикціях, частково використовуються для фінансування незаконних збройних формувань на території тимчасово окупованих районів Донецької та Луганської областей України.

Згідно із частиною 16 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування санкцій. На підставі яких приймаються відповідні рішення Мінекономрозвитку, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом.

Позивач вважає, що відображена інформація не відповідає дійсності.

Позивач також зауважив, що жодних повідомлень про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень вручено не було, обвинувальні вироки суду, що набрали законної сили також відсутні.

Вказаний наказ не містить посилання на норми законодавства, які порушено позивачем, та його прийнято без урахування всіх обставин, які мали значення для правильного вирішення питання про наявність підстав для застосування спеціальних санкцій, а тому пункт 10 додатку до наказу підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Виходячи з положень Конституції (Основного Закону) України, Декларації про державний суверенітет України, Закону України "Про економічну самостійність Української РСР" та загальновизнаних міжнародних норм і правил, враховуючи, що однією з засад реалізації державного суверенітету України є її самостійність при здійсненні та регулюванні зовнішньоекономічних відносин, беручи до уваги зобов'язання, взяті Україною в рамках міжнародних договорів України та інших угод, бажаючи всебічного розвитку економічних відносин з іншими державами на взаємовигідній основі, маючи на меті запровадити правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв'язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг, Верховна Рада України прийняла 16.04.1991 Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» № 959-XII (далі - Закон).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають рівне право здійснювати будь-які її види, прямо не заборонені законами України, незалежно від форм власності та інших ознак.

Фізичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність з моменту набуття ними цивільної дієздатності згідно з законами України. Фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають зазначене право, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно з Законом України "Про підприємництво". Фізичні особи, які не мають постійного місця проживання на території України, мають зазначене право, якщо вони є суб'єктами господарської діяльності за законом держави, в якій вони мають постійне місце проживання або громадянами якої вони є. Юридичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність відповідно до їх статутних документів з моменту набуття ними статусу юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону передбачено, що до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності може бути застосовано санкцію у вигляді тимчасового зупинення права здійснення такої діяльності у випадках порушення чинних законів України, що стосуються цієї діяльності, згідно із статтею 37 цього Закону.

Згідно статті 35 Закону визначено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Відповідно до статті 37 Закону за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції, зокрема, - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Вказаною статтею також визначено дані, які повинно містити подання щодо застосування санкцій.

Згідно з частиною четвертою статті 35 Закону, застосуванню спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарювання може передувати офіційне попередження центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Разом з тим, процедуру підготовки підрозділами Центрального управління та регіональними органами Служби безпеки України (далі - СБУ) подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій до Міністерства економіки України (далі - Мінекономіки), розгляду цих подань Мінекономіки та передачі ним наказів про застосування (скасування, зміну виду, тимчасове зупинення дії) спеціальних санкцій до СБУ врегульовано Порядком взаємодії Міністерства економіки України та Служби безпеки України з питань застосування спеціальних санкцій, який затверджено спільним наказом Міністерства економіки України та Служби безпеки України від 08.11.2006 № 339/712 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 1.2 - 1.4 Порядку, спеціальні санкції, передбачені статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", застосовуються Мінекономіки до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності, що порушили цей Закон та пов'язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної діяльності.

Спеціальні санкції можуть бути застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Застосуванню спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарювання може передувати офіційне попередження Мінекономіки.

Пунктом 2.1 Порядку передбачено, що СБУ на підставі відповідних матеріалів, які свідчать про порушення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов'язаних із ним законів України, готуються подання до Мінекономіки про застосування спеціальних санкцій.

Відповідно до пункту 3.5 Порядку, про застосування спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", видається наказ Мінекономіки, в якому вказуються норми законодавства, які було порушено, матеріали СБУ, на підставі яких видано наказ, реквізити суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовані санкції, вид санкції та дата, з якої спеціальна санкція починає діяти.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС" здійснює роздрібну торгівлю скрапленим газом через мережу власних АГЗП, надання послуг із перевалки та зберігання скрапленого газу на газонаповнювальних станціях у Житомирській та запорізькій областях, а також виробництво та продаж газових картриджів під знаком для товарів і послуг JAZZ.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2017 № 154 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» на підставі подання Служби безпеки України, за проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки, порушення статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у 40-денний строк з дня набрання чинності наказом застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС", яка починає діяти з 18.03.2017.

Разом з тим, із письмових заперечень відповідача та долучених до матеріалів справи доказів, судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.03.2017 № 347 «Про скасування спеціальної санкції, що застосовано до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України», дію спеціальної санкції, що застосовано до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, скасовано.

Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2017 № 154 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» у частині застосування спеціальної санкції до зазначених у додатку до цього наказу суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зокрема і до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС" визнано таким, що втратив чинність.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Частинами 1, 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо при розгляді справи не встановлено факту порушення прав чи інтересів позивача, то навіть у разі, якщо рішення суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову та їх скасування відсутні. Тобто, звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Оскільки наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2017 № 154 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» у частині застосування спеціальної санкції до зазначених у додатку до цього наказу суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зокрема і до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС", визнано таким, що втратив чинність, він не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав чи обов'язків та не породжує для позивача будь-яких наслідків, а тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

У відповідності до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - ЄВРОПЛЮС" - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур