Справа № 826/3622/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 липня 2018 року справа №826/3622/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
до1. Державної судової адміністрації України (далі по тексту - відповідач 1, ДСА України) 2. Територіального управління Державної судової адміністрації України у місті Києві (далі по тексту - відповідач 2, ТУ ДСА у м. Києві) 3. Святошинського районного суду міста Києва (далі по тексту - відповідач 3)
третя особаДержавна казначейська служба України (далі по тексту - третя особа)
про1) визнання неправомірною діяльність відповідачів 1, 2 щодо звуження соціальних гарантій позивача, незалежного матеріального забезпечення, яке виявилось у хибному трактуванні норм чинного законодавства України, щодо розміру 16 000,00 грн. суддівської винагороди у січні 2017 року, як судді Святошинського районного суду міста Києва; 2) зобов'язання відповідачів 1, 3 привести у відповідність штатний розпис суддів Святошинського районного суду міста Києва із визначенням посадового окладу судді місцевого суду у розмірі 32 000,00 грн. з 01 січня 2017 року; 3) стягнення з відповідача 3 на користь позивача розмір суддівської винагороди за січень 2017 року у розмірі 32 000,00 грн., з урахуванням вже встановленої надбавки за вислугу років, за виключенням проведених виплат у січня 2017 року, без урахування податків, зборів та інших платежів
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки не погоджується із розміром нарахованої суддівської винагороди виходячи з посадового окладу 10 прожиткових мінімумів у розмірі 16 000,00 грн., мотивуючи позовні вимоги наступним: розмір винагороди судді визначається лише Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами; з урахуванням того, що позивач не проходила кваліфікаційне оцінювання, за січень 2017 року суддівська винагорода має визначатись виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, в розмірі 3 200,00 грн.; не передбачення в Законі України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та у кошторисах посадового окладу судді в розмірі 32 000,00 грн. не може бути підставою для невиплати позивачу суддівської винагороди; Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774 не визначає розмір суддівської винагороди та її складових, а будь-яких змін у Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не внесено; бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу суддівської винагороди у розмірі 32 000,00 грн. на місяць не відповідає вимогам закону та носить дискримінаційний характер, тому що розмір суддівської винагороди не ставиться в залежність від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3622/17; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач 2 подав до суду заперечення на позов, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ чітко вказано, що мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітних плат, не застосовується.

Відповідачі 2 та 3 письмового заперечення проти позову або відзиву до суду не надали.

Третя особа письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

В судове засідання 05 лютого 2018 року представник позивача не прибув, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, представники відповідачів та третіх осіб до суду також не прибули, у зв'язку із чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось; на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Указом Президента України від 21 травня 2007 року №434/2007 ОСОБА_1 призначено на посаду судді вперше строком на п'ять років.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 17 травня 2012 року №34735-VI ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва.

Як вбачається з довідки Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року №8/2017, посадовий оклад ОСОБА_1 у січні 2017 року становив 16 000,00 грн.

З метою здійснення перерахунку та виплати суддівської винагороди за січень 2017 року із розрахунку 10 мінімальних заробітних плат позивач звернувся до ТУ ДСА у м. Києві.

Доказів надання відповіді на звернення позивача матеріали справи не містять.

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Частина третя статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Відповідно до статей 7 та 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3 200,00 грн., з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1 600,00 грн..

Пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Пунктом 9 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII передбачено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Частиною першої статті 8 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16 000,00 грн.

При цьому суд звертає увагу, що норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, оскільки ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.

Суд вважає, що нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII не внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI в частині розміру суддівської винагороди, а відтак її число залишилося сталим - 10 мінімальних заробітних плат.

Суд зауважує, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.

За змістом статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі: з 01 січня - 1 378,00 грн., з 01 травня - 1 450,00 грн., з 01 грудня - 1 600,00 грн.

З урахуванням норм статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI розмір суддівської винагороди, починаючи з 01 січня 2017 року, порівнюючи з його розміром, що діяв протягом 2016 року, не змінився.

Тому, посилання позивача на звуження його соціальних гарантій та незалежного матеріального забезпечення є безпідставними.

З огляду на викладене, суд вважає, що під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди відповідачі діяли у відповідності до приписів вищенаведених правових актів, а тому право позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", не порушене.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 травня 2018 року у справі №820/3218/17 (адміністративне провадження №К/9901/27583/18) та від 30 травня 2018 року у справі №820/1857/17 (адміністративне провадження №К/9901/23113/18).

При цьому відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідачів ознак звуження соціальних гарантій позивача, незалежного матеріального забезпечення, яке виявилось у хибному трактуванні норм чинного законодавства України, щодо розміру 16 000,00 грн. суддівської винагороди у січні 2017 року, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко