Справа № 125/2250/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 125/2250/17

Головуючий у 1-й інстанції: Єрмічова В.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

12 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю: секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представник позивача - ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру

представник відповідача - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року (суддя доповідач Єрмічова В.В., повний текст рішення складено 06 лютого 2018 року) у справі № 125/2250/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- скасувати рішення Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області викладене у формі витягу з протоколу засідання комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком, виплатою пенсії щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити пенсію за віком з часу звернення з заявою про призначення пенсії з 06.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона у вересні 2017 року звернулась до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 55 років у відповідності статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у якій зазначено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вважає, що відмова у призначенні пенсії Управління ПФУ є протиправною.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим, а також таким, що винесене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку позивача дії Пенсійного органу не узгоджуються з приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, зокрема право на пенсію за віком для жінок після досягнення 55 років. Разом з тим, вказано що рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року прийнято з порушенням правил юрисдикції (підсудності), а тому підлягає скасуванню.

11 червня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на подану апеляційну скаргу, у якому вказано, що позивачу на момент звернення до Пенсійного органу виповнилось 55 років, що є не достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до норм статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". А, посилання позивача на положення статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є безпідставними, оскільки вказаний Закон визначає умови призначення пенсій за вислугу років на пільгових умовах, а не у зв'язку з досягненням загальновстановленого пенсійного віку. За таких підстав відповідач вважає, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також, було подано відповідь на відзив, у якому позивач просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року та направити справу на розгляд за встановленою Законом підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 21 травня 2017 року ОСОБА_4 виповнилось повних 55 років.

06 вересня 2017 року позивач звернулась до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

13 жовтня 2017 року позивач отримала лист Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області № 1344/09-35/02 від 10 жовтня 2017 року викладеного у формі витягу з протоколу засідання комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком, виплатою пенсії Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області у Барському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії про відмову у призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на пенсійне забезпечення, умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У частині 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV). Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

В свою чергу, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Судом встановлено, що позивач народилася 21 травня 1962 року, тобто на момент звернення до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про призначення пенсії за віком їй виповнилось 55 років. Це підтверджується копією паспорту громадянина України серії АВ756568, виданого 5 липня 2007 року Барським РВ УМВС України в Вінницькій області.

Враховуючи встановлені обставини, а також наведені вище норми чинного законодавства колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах не можливо застосувати положення п. 7.2 розділу XV прикінцевих положень Закон України "Про заходи для законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який надавав жінкам, яким на той момент виповнилось 55 років, право на пенсію за віком за наявності страхового стажу не менше 30 років. Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спір врегульований нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За даних обставин, враховуючи положення статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право позивача на призначення їй пенсії за віком виникне лише після досягнення нею 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, Пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії за віком позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, правових підстав для задоволення позову немає.

А тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Щодо вимог апеляційної скарги, щодо передачі адміністративної справи до Вінницького окружного адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким викладено у новій редакції, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України.

Вказаним Законом змінено предметну підсудність окремих категорій адміністративних справ та встановлено нові правила розмежування юрисдикції окружних адміністративних судів і місцевих загальних судів.

Підстави для передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого визначені у ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з п. 12 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 30 КАС України в редакції від 15.12.2017 року справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Враховуючи те, що на час подання позову, справа підлягала розгляду Барському районному суду Вінницької області як адміністративному, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для прийняття ухвали про передачу справи за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

За таких обставин суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 липня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6