Справа № 816/55/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/55/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018, суддя А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 26.03.18 по справі № 816/55/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що контрагенти позивача виконали вимоги п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", зокрема видали покупцеві належним чином оформлені податкові накладні на визначені суми податку. При цьому, ні ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість", ні будь-який інший закон з питань оподаткування, не зобов'язує покупця перевіряти статус продавця як платника ПДВ і нести за це відповідальність. Інших обмежень щодо включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт, послуг), законодавчо не встановлено. Крім того, зазначав, що спірне податкове повідомлення-рішення складене з порушенням вимог статей 58, 60 Податкового кодексу України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, а саме: Закону України "Про податок на додану вартість", Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", п. 58.1 ст. 58, п.п. 60.1.5 п. 60.1, п. 60.4 ст. 60 ПК України, Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. № 1204, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 10.11.2006 Лохвицькою міжрайонною державною податковою інспекцією Полтавської області складено акт № 525/17/НОМЕР_2 про результати позапланової документальної перевірки суб'єкта господарської діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01.01.2004 по 31.03.2006 /т.1 а.с. 21-33/.

На підставі зазначеного акту перевірки Лохвицькою міжрайонною державною податковою інспекцією Полтавської області винесено податкові повідомлення-рішення від 20.11.2006 № /0 про донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб на суму 3031156,04 грн /а.с.43/ та № /0 про донарахування податку на додану вартість на суму 7680027,14 грн /т. 1 а.с. 43, 44/.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 11.07.2017 у справі №3/322 позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та визнано недійсними вищезазначені податкові повідомлення-рішення Гадяцької ОДПІ (до реорганізації Лохвицької ОДПІ) /т. 1 а.с. 45-49/.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 постанова Господарського суду Полтавської області від 11.07.2017 у справі №3/322 скасована. Прийнята нова постанова, якою позов ФОП ОСОБА_3 задоволено частково, зокрема, скасоване податкове повідомлення-рішення від 20.11.2006 №/0 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 515 578,02 грн /т.1 а.с. 50-59/.

На підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 ГУ ДФС у Полтавській області 19.12.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 343718,68 грн, з них за основним платежем - 343718,68 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 171859,34 грн /т. 1 а.с. 18/.

Позивач не погодився із вказаним рішенням та оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду 08.11.2017 у справі №3/322 надана оцінка податковому повідомленню-рішенню №/0 від 20.11.2006 та скасовано зазначене податкове повідомлення-рішення в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 515578,02 грн., з наступних підстав.

Отже, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, слугували висновки суду, що викладені в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017.

Відповідно до п.5 ст.254 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини справи, встановлені постановою Харківською апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 у справі №3/322, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи.

Як визначено п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Законом України від 21 грудня 2016 року №1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» до ПК України внесено зміни щодо функцій та повноважень контролюючих органів різного рівня.

Згідно п. 41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Таким територіальним органом є Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, посадова особа якого прийняла спірне податкове повідомлення - рішення.

Відповідно до п. 19-1.1 ст.191 ПК України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, серед інших: пп.19-1.1.1 - здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; пп.19-1.1.2 - контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; пп.19-1.1.6 - здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість; пп.19-1.1.7 - реєструють та ведуть облік платників податків, осіб, які здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; пп.19-1.1.8 - забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; пп. 19-1.1.9 - формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; пп.19-1.10 - забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; пп.19-1.1.21 - організовують роботу та здійснюють контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що мас податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку; пп.19-1.1.22 - здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; пп.19-1.1.34 - забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного за іншою законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; пп.19-1.1.45 - звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством; пп.19-1.1.46 - використовують під час виконання своїх посадових (службових) обов'язків податкову інформацію з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом; пп.19-1.1.48 - здійснюють інші функції, визначені законом.

З метою реалізації вимог Законів України від 20.12.2006 року № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" та від 21.12.2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" щодо повноважень контролюючих органів, згідно із Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236, Наказом ДФС України від 27.03.17 № 202 затверджене в новій редакції Положення про Гадяцьку ОДПІ.

Так, відповідно до п. 3 Положення про Гадяцьку ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, основним завданням ОДПІ є: здійснення сервісного обслуговування платників податків, визначених законом, забезпечення реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства у межах повноважень, передбачених законом.

Таким чином, державні податкові інспекції здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та обєктів, повязаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом (ст.19-3 ПК України).

Пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 ПК України передбачено, що підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є рішення суду, що набрало законно сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 № за наслідками судового розгляду справи №3/322 прийняте відповідачем відповідно до функцій, передбачених ПК України та в межах наданих чинним законодавством повноважень.

Щодо тверджень позивача про відсутність розрахунку до податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.17 по справі №3/322, за порушення п.3, п.4 ст. 13 розділу IV Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ДПА України від 21.04.93 №12 та ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.92 (далі - Декрет №13-92) податковим органом застосовано штрафні санкції у подвійному розмірі від суми заниження податку на прибуток, з посиланням на пп. 17.1.9 п.17.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-111.

Колегія суддів вважає помилковим застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафних санкцій за заниження податку з доходів фізичних осіб у подвійному розмірі від суми заниження, та вважає, що в даному випадку відповідач повинен був застосувати до позивача штрафні санкції, передбачені іншим підпунктом, пп. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону №2181-111 в розмірі 50% від суми заниження.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що податкове повідомлення-рішення Лохвицької МДПІ Полтавської області від 20.11.2006 року №/0 про визначення позивачеві податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 515578,02 грн. підлягає скасуванню.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Як визначено пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, ПК України відокремлює вищезазначені поняття «грошове зобов'язання», «податкове зобов'язання», «штрафні (фінансові) санкції», кожне з яких вживається в різних значеннях.

Податковим повідомлення-рішенням від 19.12.17 №, прийнятим за результатами судового розгляду справи №3/322 на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017, зменшено суму грошового зобов'язання, зокрема, в частині штрафної (фінансової) санкції, у вигляді відсотків (50%).

Пунктом 5 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. № 1204 (далі - Порядок №1204) зазначено, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Таким чином, пунктом 5 розділу II Порядку №1204 не передбачено направлення розрахунку до податкового повідомлення-рішення, яким зменшена штрафна (фінансова) санкція.

Розрахунок передбачений п.6 Порядку №1204, зокрема, якщо податкове повідомлення-рішення скасовується в інших випадках, передбачених статтею 55 Кодексу, у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства або відповідно до статті 56 Кодексу під час проведення процедури його адміністративного оскарження не внаслідок зміни зазначеної в ньому загальної суми грошових зобов'язань, суми зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства, платнику податків надсилається (вручається) нове податкове повідомлення-рішення, а також розрахунок грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства з урахуванням рішення контролюючого органу.

Також, пунктом 9 Порядку №1204 передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності), ... а не розрахунок штрафної санкції.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 ПК України.

В свою чергу, статтею 54 ПК України, яка регулює питання визначення сум податкових та грошових зобов'язань, зазначено, що контролюючий орган самостійно визначає суму грошових зобов'язань у випадках, передбачених п.54.3 ПК України, в тому числі, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних), деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 КАС України), тобто, за наслідками контрольно-перевірочної роботи.

Слід зазначити, що окремої форми для податкових повідомлень-рішень, що приймаються за результатами судового оскарження Порядком №1204 не передбачено.

Щодо твердження позивача про порушення строків, передбачених п.7 розділу II Порядку №1204, відповідно до якого податкові повідомлення-рішення складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами судового оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Даний пункт передбачає строки прийняття податкових повідомлень-рішень органом, що склав попереднє податкове повідомлення-рішення, тоді як в даній справі Гадяцька ОДПІ є стороною у справі №3/322, але не контролюючим органом.

Гадяцькою ОДПІ після отримання засобами поштового зв'язку копії рішення було перенаправлено засобами електронного зв'язку в електронній формі копію рішення ГУ ДФС у Полтавській області - контролюючому органу, уповноваженому на прийняття нового податкового повідомлення-рішення відповідно до діючих норм законодавства України.

Як вже зазначалось, прийняття податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДФС у Полтавській області відповідає нормам ПК України та Положенню про Гадяцьку ОДПІ.

Щодо відсутності підстав у ГУ ДФС у Полтавській області для прийняття податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено пп.60.1.5 п.60.1 ст.60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 ПК України передбачено, що підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є рішення суду, що набрало законної сили.

Як зазначалось вище, прийняття податкового повідомлення-рішення контролюючим органом, у разі, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, штрафна (фінансова) санкція (штраф) зменшуються, передбачено Порядком №1204.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.12.17 № за наслідками судового розгляду справи №3/322 прийняте відповідачем відповідно до функцій, передбачених ПК України та в межах наданих чинним законодавством повноважень.

Передбаченою нормами ПК України та Порядком №1204 підставою для прийняття вищевказаного податкового повідомлення-рішення слугувало судове рішення - постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 по справі №3/322, згідно якої скасовано постанову Господарського суду Полтавської області від 11.07.2017 та зменшено суму грошового зобов'язання, про що й зазначено в ньому.

Колегія суддів вважає хибними доводи позивача про відсутність законодавчих підстав при частковому оскарженні судового рішення для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, з огляду на наступне.

У справі №3/322 Гадяцька ОДПІ не погодилась з судовим рішенням першої інстанції повністю, у зв'язку з чим останнє оскаржувалося в апеляційному порядку, а з рішенням суду апеляційної інстанції - частково, в частині задоволених позовних вимог.

Дане право передбачалось ст.211 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.17 на момент оскарження), згідно якої сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне право передбачене ст.328 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.17) відповідно до якого учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.54.5 ст.54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання.

Згідно п.56.18 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п.5 ст.254 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів також вважає хибними доводи ОСОБА_3 про прийняття податкового повідомлення-рішення щодо нього, як неналежної особи, з огляду на наступне.

Щодо не зазначення в податковому повідомленні-рішенні від 19.12.17 №, прийнятого відносно ОСОБА_3 статусу суб'єкта підприємницької діяльності - «фізична особа - підприємець» (ФОП ОСОБА_3М.) колегія суддів зазначає, що інформація про реєстрацію ОСОБА_3 як субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи міститься в ІС «Податковий блок» та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України.

Крім того, Порядком №1204 затверджена форма «Р» передбачена додатком 2, яка передбачає зазначення «прізвища, ім'я, по-батькові» особи, яка повідомляється про прийняття податкового повідомлення-рішення, та її податковий номер.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення містить інформацію про фізичну особу - ОСОБА_3 та реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 (податковий номер).

Помилковим є твердження позивача про прийняття податкового повідомлення-рішення від 19.12.17 № за платежем: «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» (у спірному ППР) як таке, що прийнято з іншого виду податку, оскільки, попередньо приймалось податкове повідомлення-рішення за платежем: «податок з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», оскільки таке міркування не аргументовано позивачем та не підтверджено жодним доказом.

На час проведення позапланової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.04 по 31.03.06, висновки якої відображено в акті №525/17/НОМЕР_2 від 10.11.06 діяли нормативні акти, які регулювали відносини оподаткування податком з доходів фізичних осіб, порушення позивачем яких і встановлено перевіркою, зокрема: Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ДПА України від 21.04.93 №12 (далі - Інструкція №12); Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.92 (далі - Декрет №13-92).

Інструкція №12, яка втратила чинність 01.01.12, визначала платників податку, об'єкт оподаткування, порядок обчислення і сплати податку з доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю.

Пунктом 1.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-ІУ надавалось визначення самозайнятої особи, зокрема, це платник податку, який є суб'єктом підприємницької діяльності або здійснює незалежну професійну діяльність та не є найманою особою у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п.14.3 Інструкції №12, оподаткування доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності податковими органами здійснювалось на підставі: податкових декларацій за звітний податковий період, які надаються наростаючим підсумком з початку року (за квартал; півріччя, три квартали, рік); матеріалів перевірок діяльності таких осіб, проведених податковими органами; отриманих від податкових агентів податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь таких платників податків, а також суми утриманих з них податків за встановленою формою.

Пунктом 13 Інструкції №12 визначались об'єкти оподаткування, зокрема, оподаткуванню підлягали доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Згідно п. 14 Інструкції №12 даний податок обчислювався з доходів, зазначених у цьому розділі Інструкції.

З прийняттям 02.12.2010 Податкового кодексу України, сфера його дії визначена статтею 1, а саме, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 9.1.1 п.9.1 ст.9 ПК України, визначено, що до загальнодержавних податків і зборів належить податок на доходи фізичних осіб.

Зокрема, ПК України містить розділ IV «ПОДАТОК НА ДОХОДИ ФІЗИЧНИХ ОСІБ».

Як зазначено пп. 14.1.166 п.14.1 ст.14 ПК України, податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний дохід для цілей розділу IV цього Кодексу, це податок на доходи фізичних осіб, платник податку на доходи фізичних осіб, оподаткування податком на доходи фізичних осіб, дохід фізичної особи, який підлягає оподаткуванню .

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення «самозайнятої особи» - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Стаття 162 ПК України визначає платників податку на доходи фізичних осіб, якими є: пп. 162.1.1 п. 162.1 фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; пп. 162.1.2 п. 162.1 фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; пп. 162.1.3 п. 162.1 - податковий агент.

Як визначено п.163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: пп. 163.1.1 п. 163.1 - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; пп.163.1.2 п.163.2 - доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); пп.163.1.3 п.163.1 - іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Стаття 164 ПК України визначає базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб, зокрема, згідно п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Також, відповідно до статті 8 Бюджетного кодексу України Міністерством фінансів України прийнято наказ від 14.01.2011 №11 «Про бюджетну класифікацію», яким затверджено Класифікацію доходів бюджету, згідно якого код «11010500» має найменування «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

Колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про відсутність у ГУ ДФС у Полтавській області права на прийняття податкового повідомлення-рішення, оскільки попереднє скасовано судом, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №3/322 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання «недійсними» податкових повідомлень-рішень від 20.11.06: №/0, яким визначено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1031156,04 грн. (основний платіж - 343718,68 грн. та штрафні санкції - 686437,36 грн.), №002891750/0, яким визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість її сумі 768027,14 грн. (основний платіж - 512018,09 грн. та штрафна санкція - 256009,05 грн.).

Постановою Господарського суду Полтавської області від 11.07.17 по справі №3/322 позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та визнано «недійсними» вищезазначені податкові повідомлення-рішення Гадяцької ОДПІ (до реорганізації Лохвицької ОДПІ).

Як вже зазначалось вище, не погодившись з рішенням суду першої інстанції Гадяцькою ОДПІ оскаржено останнє до Харківського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 постанова Господарського суду Полтавської області від 11.07.2017р. по справі №3/322 скасована.

У справі №3/322 прийнята нова постанова, якою позов ФОН ОСОБА_3 задоволено частково, зокрема, скасоване податкове повідомлення-рішення від 20.11.2006 року №/0 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 515 578,02 грн.

З огляду на встановлені судом у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду підтвердила, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.11.06 №/0 про визначення позивачеві податкового зобов'язання з ПДВ в розмірі 768027,14 грн., в т. ч. за основним платежем - 512018.09 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 256009,05 грн., та №/0 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 343718.68 грн. - за основним платежем та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 171859,34 грн., діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотримання вимог ч. 3 ст.2 КАС України, а отже, зазначив про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 20.11.2006 р. № /0 - повністю, №/0 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 515578,02 грн. (343718,68 грн. (основний платіж) + 171859,34 грн. (штрафні санкції).

Перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, надання правової оцінки обставинам у справі №3/322 може здійснюватися в порядку касаційного провадження (ст.220 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017).

Аналогічний зміст має й норма ст.341 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.17) та визначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість прийняття ГУ ДФС у Полтавській області податкового повідомлення-рішення на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 у справі №3/322, що набрала законної сили, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність власних дій та правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже позовні вимоги про його скасування є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року по справі 816/55/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 по справі № 816/55/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 13.07.2018.