Справа № 822/1477/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1477/18

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

04 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Зозулі В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України щодо затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 з врахуванням відсотку втрати працездатності та зобов'язання ГУ ДФС України у Хмельницькій області надіслати до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, зобов'язання ДФС України затвердити висновок.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.05.2018 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та незаконність рішення, просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач або його законний представник в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того позивач просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в головному управлінні ДФС України у Хмельницькій області.

16.10.2015 військово-лікарська комісія УМВС України у Хмельницькій області, за розпорядженням начальника управління ДФС України у Хмельницькій області здійснила медичний огляд, та встановила, що захворювання, яке отримав позивач пов'язане з виконанням службових обов'язків та проходженням служби в ОВС, про що видано свідоцтво про хворобу №358 від 16.10.2015.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №286-0 від 23.10.2015 був звільнений з органів податкової міліції ГУ ДФС у Хмельницькій області за станом здоров'я на підставі свідоцтва про хворобу №358 від 16.10.2015, виданого військово-лікарською комісією УМВС в Хмельницькій області.

Після звільнення позивач пройшов обстеження у Хмельницькій обласній медико-соціальній експертній комісії (далі - МСЕК). Відповідно до висновку МСЕК, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС.

06.11.2015 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, прийняте рішення, викладене у Висновку від 06.11.2015 щодо призначення одноразової грошової допомоги за II групу інвалідності пов'язану з проходженням служби в ОВС в розмірі 54 108 грн. 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ від 12.05.2007 №707.

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 по справі №822/456/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, викладене у Висновку від 06.11.2015 щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України "Про міліцію" та зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області та Державну фіскальну службу України здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію" на час виникнення спірних правовідносин.

На виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 по справі 822/456/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016, відповідачі сформували висновок від 11.01.2017 про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 165 360 грн. 00 коп., з врахуванням відсотку втрати працездатності, керуючись частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Одноразову грошову допомогу в розмірі 111 252 грн. 00 коп. позивач отримав 10.05.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 488.

Позивач вважаючи, що відповідачі неправомірно сформували та затвердили висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції, з врахуванням відсотка втрати працездатності, зазначеного у довідці МСЕК, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління ДФС України при формуванні, а ДФС України при затвердженні висновку про призначення одноразової допомоги позивачу з врахуванням відсотку втрати працездатності діяли протиправно, оскільки Законом №565-XII та Порядком №850 не передбачені повноваження органів ДФС щодо зменшення визначеного статтею 23 Закону № 565-XII розміру допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісія ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України 05.06.2012 №420, ступінь втрати професійного працездатності встановлюється: при І групі інвалідності не вище 100%, при ІІ групі - не вище 85%, при ІІІ групі інвалідності не вище 65 %.

На виконання ст.23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12.05.2007 затвердив Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції

Відповідно до пункту 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 13.02.2015 "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції.

Як встановлено Хмельницьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи №822/909/17 за адміністративним позовом позивача до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області - призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 12.03.2015. Позивач набув таке право після 12.03.2015, а тому розмір допомоги має бути визначений у відповідності з нормами Порядку № 850.

Посилання апелянта на те, що в Порядку та умовах виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №850, зазначено інший порядок виплати грошової допомоги, суд оцінює критично, оскільки закон має вищу юридичну силу.

Аналогічної позиції дійшов Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 14.06.2017 №К/800/25515/16 зазначивши, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, судами попередніх інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин, чинний на момент звернення позивача і прийняття оскаржуваного висновку, Закон №565-XII (як правовий акт, який має вищу юридичну силу).

З врахуванням того, що у Законі №565-XII чітко зазначений розмір виплати в 200- кратному розмірі прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб, у разі встановлення ІІ групи інвалідності, про що Хмельницький окружний адміністративний суд зазначив у постанові від 12.04.2017.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, яке призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

При цьому, обраховуючи суму одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження служби в органах податкової служби для позивача ГУ ДФС у Хмельницькій області застосувала наступну формулу: 1 378 х 200-кратний розмір х 60% (втрата працездатності) = 165 360 грн.00 коп.

Проте, на думку суду, застосування 60 % втрати працездатності для визначення розміру грошової допомоги суперечить ст.23 Закону України "Про міліцію" у відповідній редакції, яка містить чіткий розмір, а саме: 200-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у випадку встановлення працівнику міліції ІІ групи інвалідності. З аналізу статті судом встановлено, що ступінь втрати працездатності застосовується для визначення групи інвалідності особи при її встановленні.

Також колегія суддів зазначає, що апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності при поданні адміністративного позову, оскільки висновок був складений 11.01.2017..

В цій частині, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до відповідача 26.03.2018, в свою чергу ГУ ДФС у Хмельницькій області листом від 10.04.2018 надало копію висновку про призначення ОГД ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що в частині посилання апелянта на справу №822/2922/17, слід зазначити, що в ній предметом спору є виплата ОГД в сумі 110 240 грн. 00 коп., а ніяк не спосіб обрахунку ОГД з врахуванням відсотку працездатності. Тобто в справі №822/2922/17 висновок про призначення ОГД в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із ПК України не фігурував, а стояло лише питання стягнення суми ОГД.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Відповідачі не повинні були на власний розсуд тлумачити рішення суду, яке підлягало виконанню.

А згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні по справі «Брумареску проти Румунії» Суд зауважує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Brumarescu v. Romania № 28342/95). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» № 52854/99).

Враховуючи зазначене вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №822/909/17 не містить кількох варіантів тлумачення, при цьому у разі, якщо призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, необхідно було б здійснити з врахуванням показника ступеня втрати працездатності позивача (відповідного коригування), про це було б обов'язково вказано у рішенні суду.

Таким чином, відповідач - Головне управління ДФС в Хмельницькій області при формуванні, а відповідач - ДФС України при затвердженні висновку про призначення одноразової допомоги позивачу з врахуванням 60 % втрати працездатності діяли протиправно, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі повинні були визначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 липня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.