Справа № 211/5697/16-а(2а/211/149/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №211/5697/16-а(2а/211/149/16)

адміністративне провадження №К/9901/20239/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу в складі судді Папариги В.А. від 23.12.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., Мельника В.В. від 21.03.2017 у справі №211/5697/16-а(2а/211/149/16) за позовом ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - Криворізьке ОУПФУ) № 3369 від 28.11.2016 року про відмову у призначенні пенсії та зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-ІІІ від 12.07.2001 року; далі - Закон №1789-ХІІ) і виплачувати її довічно з 30.10.2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, він мав достатній стаж роботи, а саме: 20 років 1 місяць 19 днів, у тому числі на посадах прокурорів - 18 років 17 днів, половина строку навчання у вищому навчальному закладі на денній формі - 2 роки 22 дні. З посиланням на норми ст.ст. 22, 58 Конституції України, вказував, що на нього розповсюджуються саме норми ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, які були чинні на час його роботи в органах прокуратури.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Криворізького ОУПФУ щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ. Зобов'язано відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ з 31.10.2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, Закон №1789-ХІІ втратив чинність на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІ, а тому застосуванню не підлягає. До того ж, особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про прокуратуру" призначені пенсії, тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року не виплачуються.

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача та перевіривши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач:

з 01.09.1990 по 01.04.1994 навчався в Нікопольському металургійному технікумі;

з 01.09.1994 по 15.06.1999 навчався у Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди, де отримав вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста;

з 15.10.1998 по 14.10.1999 працював на посаді стажиста на посаду помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

з 14.10.1999 по 17.05.2000 працював на посаді помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

з 17.05.2000 по 11.02.2002 працював на посаді старшого помічника Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області;

з 11.02.2002 по 01.10.2002 працював на посаді прокурора та старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Дніпропетровської області;

з 01.10.2002 по 11.04.2003 працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення і представництва у судах прокуратури Дніпропетровської області;

з 11.04.2003 по 14.08.2003 працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення, представництва у судах та нагляду за виконанням судових рішень прокуратури Дніпропетровської області;

14.08.2003 по 23.04.2008 працював на посаді Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області;

з 23.04.2008 по 23.04.2013 працював на посаді прокурора м. Жовті Води Дніпропетровської області;

з 24.04.2013 по 05.06.2014 працював на посадокурора Криворізького району Дніпропетровської області;

з 05.06.2014 по 14.12.2015 працював на посаді прокурора П'ятихатського району Дніпропетровської області;

з 15.12.2015 року працює на посаді прокурора П'ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури.

31.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Листом № 1876/02/32 від 10.11.2016 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення вказаної пенсії з посиланням на те, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення спеціальних пенсій, в тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням Криворізького ОУПФУ № 3369 від 28.11.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Вказано, що стаж роботи позивача на прокурорських посадах станом на 30.09.2016 року складає 17 років 11 місяців 17 днів.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач незаконно відмовив позивачу в призначені пенсії за вислугу років, оскільки відповідно до поданих ОСОБА_2 документів загальний стаж його роботи склав 20 років 05 місяців 10 днів (стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 16 років 8 місяців 14 днів), якого достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року.

Крім того, суди зазначили, що згідно ст. 22 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

На час звернення ОСОБА_2 за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

У зв'язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

В свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Як вбачається з копії трудової книжки та копії диплома позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії загальна вислуга років ОСОБА_2 склала 19 років 9 місяців 8 днів, а саме: в органах прокуратури (починаючи з 16.06.1999 - після закінчення вищого навчального закладу) - 17 років 4 місяці 15 днів та половина строку навчання у вищому навчальному закладі на денній формі - 2 роки 4 місяці 23 дні.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 86 Закону №1697-VII, колегія суддів зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає менше, ніж 23 роки.

Слід зазначити, що виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

З доводів заявленого позову та мотивів судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач та суди пов'язують з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З такими мотивами та доводами суд касаційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 року (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001 року) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених обставин, коли позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі №33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17 і підстав для відступу від неї не встановлено.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, коли стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосування, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду