Справа № 803/330/18
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 803/330/18
Провадження № 2-а/161/256/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Козак О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зупинення виконавчого провадження та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Голова Рожищенської районної ради ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зупинення виконавчого провадження та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2018 року ВП № 55199520.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.11.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55199520, якою щодо виконання виконавчого листа №161/221/17 від 16.11.2017 року, виданого Луцьким міськрайонним судом про визнання бездіяльності голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта», зобов'язано голову Рожищенської районної ради ОСОБА_1 видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ним контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017 року, згідно протоколу №2.

Вказує, що 15.12.2017 року ним видано розпорядження «Про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укладення з ним контракту» та підписано з ним контракт.

Зазначає, що видати раніше дане розпорядження не міг, оскільки перебував у відпустці, а тому не мав повноважень для виконання даних дій.

15.12.2017 року ним було направлено повідомлення головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинському В.Є. про виконання вищевказаного рішення суду та додано копію вищевказаного розпорядження.

19.02.2018 року йому надійшла постанова вищевказаного головного державного виконавця ВП№55199520 від 12.02.2018 року про закінчення виконавчогопровадження у зв'язку із невиконанням рішення суду та надіслано повідомлення до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

При винесенні оскаржуваної постанови головним державним виконавцем Турчинським В.Є. як аргументи невиконання рішення суду вказано заяви стягувача та ухвалу Волинського окружного адміністративного суду №803/1886/17 від 17.01.2018 року, яка не набрала законної сили.

На підставі викладеного, просив суд зупинити виконання постанови ВП№55199520 від 12.02.2018 року про закінчення виконавчого провадження, видану головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. до набрання рішенням суду у даній справі законної сили; скасувати постанову ВП№55199520 від 12.02.2018 року про закінчення виконавчого провадження як неправомірну.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав, викладених у заяві та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2017 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 167/221/17 задоволено позов ОСОБА_4 до голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 та визнано незаконною бездіяльність голови Рожищенської районної ради щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобов'язано видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ним контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017 року, згідно протоколу № 2 (а.с. ).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року вищевказана постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області залишена без змін (а.с. ).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

В ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 18 «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У даному випадку, ст. 39 Закону України « Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2018 року, вона містить посилання на те, що рішення суду не виконано.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, виконавець зазначає підставу для цього посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, передбачені ст. 1 ст. 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

А тому, постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням, що вона фактично не виконана, суд вважає як передчасну і таку, що винесена без повного з'ясування усіх обставин справи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, орган державної виконавчої служби, з метою вжиття заходів індивідуального характеру, наділений переліком повноважень, а саме щодо здійснення постійного контролю за станом його виконання.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Враховуючи викладене, а також враховуючи зміст положення п. 9 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, оскільки вимоги, визначені у постанові від 12.02.2018 року ВП №55199520, фактично не виконані, державним виконавцем не в повному обсязі з'ясовано питання щодо належного виконання рішення суду, а тому дана постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних рішень покладено на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого рішення про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2018 року ВП № 55199520 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,Законом України «Про виконавче провадження», суд, --

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2018 року ВП № 55199520.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 05.07.2018 року.