Справа № 826/8922/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 червня 2018 року справа №826/8922/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кузьменко В.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ"
до треті особиУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Савельєвої Анни Миколаївни 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 2. Публічне акціонерне товариство "ВЕКТОР БАНК"
провизнання протиправними дій та рішення

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Савельєвої Анни Миколаївни (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо визнання нікчемними: договору відступлення прав вимоги №27.02.17-ДГ від 27 лютого 2017 року, укладеного між ПАТ "ВЕКТОР БАНК" та ТОВ "ФК "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ"; договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 27 лютого 2017 року, укладеного між ПАТ "ВЕКТОР БАНК" та ТОВ "ФК "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №203.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З позовної заяви вбачається, що позивач, оскаржує дії та рішення відповідача, що виникли на стадії функціонування тимчасової адміністрації.

Завданнями адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як свідчать обставини справи, спірні правовідносини виникли у зв'язку із рішенням відповідача щодо визнання нікчемними: договору відступлення прав вимоги №27.02.17-ДГ від 27 лютого 2017 року, укладеного між ПАТ "ВЕКТОР БАНК" та ТОВ "ФК "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ"; договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 27 лютого 2017 року, укладеного між ПАТ "ВЕКТОР БАНК" та ТОВ "ФК "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №203.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватно-правовим навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (Закон №4452-VI) Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4 (Закон №4452-VI), 37 вказаного Закону (Закон №4452-VI), свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов'язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (Закон №4452-VI), про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку (частина четверта статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (Закон N4452-VI).

Згідно із частинами першою (Закон №4452-VI) та другою статті 38 цього Закону (Закон №4452-VI) Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

На виконання вказаних приписів оскаржуваним рішенням №114/2 уповноваженої особи Фонду, виданим останнім як органом управління Банком, деякі правочини віднесено до нікчемних. Це рішення є результатом внутрішньої перевірки правочинів Банку, забезпеченої уповноваженою особою Фонду, і внутрішнім документом Банку, обов'язковим для виконання працівниками, та не породжує обов'язків у контрагентів Банку, оскільки обов'язок повернути майно (кошти) виникає у контрагентів не на підставі наказу про виявлення нікчемних правочинів, а в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України). Таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення.

Щоб застосувати наслідки нікчемного правочину, Банк як сторона такого правочину повинен звернутися з відповідним позовом до суду. Вказане свідчить про відсутність у Фонду та його уповноваженої особи повноважень відносно контрагентів Банку у правочинах, віднесених у рішенні, підписаному уповноваженою особою Фонду, до нікчемних.

Оскільки позивач оскаржує рішення про віднесення правочинів до нікчемних, виданий уповноваженою особою Фонду не як суб'єктом владних повноважень, а як органом управління Банком, що здійснює заходи із забезпечення збереження його активів і запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Савельєвої Анни Миколаївни про визнання протиправними дій та рішення, та роз'яснити, що заявлені позовні вимоги належить розглядати за правилами господарського судочинства.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 170, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко