Справа № 643/14175/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 643/14175/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2017р., по справі №643/14175/17, суддя І інстанції: Сугачова О.О.

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними та дискримінаційними дії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2017;

- зобовязати управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити виплату ОСОБА_1 пенсії довічно, та виплатити з 01.04.2017 виниклу заборгованість з пенсійних виплат.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно приписів ст. 49 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" відповідачем протиправно зупинено виплату пенсії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з 01.08.2014 (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.12.2014 № НОМЕР_1, за фактичним місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 132, кв. 15), як внутрішньо переміщена особа та за матеріалами електронної пенсійної справи отримував пенсію за віком включно по березень 2017 року.

З 01.04.2017 управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова припинена виплата пенсії ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеній особі, на підставі інформації Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 №Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

За поданням структурного підрозділу соціального захисту населення, остаточне рішення щодо скасування вищезазначеної довідки ОСОБА_1 було прийнято 28.04.2017 відповідною комісією, створеною районними органами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності зупинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України..

У ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи з приписів ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених цією нормою.

З квітня 2017 року пенсійні виплати ОСОБА_1 були призупинені на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.04.2017 року про скасування позивачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В порушення вищенаведених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

На вимогу колегії суддів надати рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, відповідачем таке рішення не надано.

В обґрунтування правомірності призупинення виплати позивачу пенсії відповідач посилається на підп. 4, 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 р. № 365.

Відповідно до підп. 4, 5 п. 12 вищевказаного Порядку соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, не можуть бути застосовані до виплати пенсії, оскільки не відповідають нормам ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Тобто конкретна підстава призупинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 7 КАС України суд апеляційної інстанції застосовує до спірних правовідносин Закон "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який має вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, колегією суддів не приймається до уваги.

Наявність підстав для припинення виплати позивачу пенсії відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачених саме законом, відповідач не обґрунтовує.

Колегія суддів зазначає, що пенсії згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначаються саме Пенсійним фондом України і саме Пенсійний фонд України відповідає за їх призначення та виплату.

Виплата пенсії може бути припинена, як зазначено вище, лише у випадках прямо передбачених Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України, у зв'язку з чим у відповідача були відсутні підстави для припинення виплати пенсії позивачу на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 38 від 28.04.2017 року.

Водночас колегія суддів зазначає, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова Кабінету Міністрів України № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 33.3 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України" колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України в залежності від міста проживання.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Дана позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.05.2018 року у справі № 805/402/18-а ухваленій за результатами розгляду зразкової справи.

Щодо строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України в редакції на час звернення позивача з позовом).

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції на час звернення позивача з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як встановлено з матеріалів справи, пенсія позивачу виплачувались щомісяця до березня 2017 року включно, після чого її виплата була припинена.

Листом від 10.08.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо причин припинення виплати пенсії.

Згідно листа управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 30.08.2017 р. № 616/М-3 позивача повідомлено про призупинення виплати пенсії на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.04.2017 року про скасування позивачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, саме з вищевказаного листа відповідача позивачу стало відомо про порушення його прав на нарахування та виплату пенсії.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про підстави припинення виплати пенсії 10.08.2017 р., та лише з листа управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 30.08.2017 р. № 616/М-3 позивачу стало відомо про причини призупинення виплати пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин.

Таким чином, пенсійні виплати позивачу мають бути поновлені саме з 01.04.2017 р. з виплатою виниклої заборгованості.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2017 року та покладення обовязку на управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.04.2017 року та виплатити виниклу заборгованість з пенсійних виплат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині скасування рішення управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про припинення позивачу з 01.04.2017 року виплати пенсії задоволенню не підлягають, оскільки колегією суддів встановлено, що таке рішення відповідачем не приймалось.

Щодо позовних вимог про поновлення позивачу виплати пенсії з 01.04.2017 року довічно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 КАС України (в редакції на час звернення позивача з позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У п.10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 зазначено, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи, що вказана позовна вимога заявлена на майбутнє та на момент прийняття рішення судом апеляційної інстанції немає підстав вважати, що права позивача на отримання пенсії в подальшому будуть порушені управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, то колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної частини позову.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши оскаржуване рішення, колегія суддів вважає, що через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2017 р. по справі №643/14175/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2017 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.04.2017 року та виплатити виниклу заборгованість з пенсійних виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 13.07.2018.