Справа № 363/4654/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/4654/17 Суддя (судді) першої інстанції: Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської міської ради Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправним ненадання Вишгородською міською радою Київської області дозволу чи відмови у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,01 га у м. Вишгород;

- зобов'язати Вишгородську міську раду Київської області надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,01 га у м. Вишгород.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 31.07.2017 р. вона звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено, що така заява має бути розглянута протягом місяця, однак у встановлений строк Вишгородська міська рада Київської області не прийняла жодного рішення.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 р. визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради Київської області щодо не розгляду згідно вимог ст. 118 Земельного кодексу України заяви позивача від 31 липня 2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу на території м. Вишгород Київської області. Зобов'язано Вишгородську міську раду Київської області розглянути заяви ОСОБА_2 від 31 липня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу на території м. Вишгород Київської області з дотриманням вимог, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити ухвалене у справі судове рішення зобов'язавши відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Зокрема, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що згідно рішенню від 19.02.2018 р. адміністративний позов задоволено повністю, однак суд зобов'язав відповідача розгляунти її заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а не надати дозвіл, як вона просила у позовній заяві. Суд не звернув уваги на те, що відповідно до листа виконавчого комітету Вишгородської міської ради рішення за її заявою не набрало достатньої кількості голосів для позитивного вирішення.

Позивач також зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу содових витрат.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до Вишгородської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,01 га у м. Вишгород.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом пункту «д» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара..

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України визначено, що протягом одного місяця у відповідач зобов'язаний був надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Враховуючи, що протягом зазначено строку Вишгородська міська рада не прийняла відповідного рішення та не надала вмотивованої відмови, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність такої бездіяльності.

Помилковим є посилання позивача на те, що згідно результатів поіменного голосування на черговій ХХХ сесії Вишгородської міської ради VII скликання рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не набрало необхідної кількості голосів та не було прийнято.

По-перше, питання про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ставилось на голосування.

По-друге, ОСОБА_2, не було надано вмотивованої відмови.

Рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою було прийнято відповідачем лише 05.04.2018 р., тобто після постановлення судом рішення у цій справі.

Що стосується вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, то у цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті шостої Конституції України (№25к/96-ВР) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 7 Основного Закону установлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно ж до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, а також враховуючи обсяг компетенції відповідача у спірних правовідносинах, вимоги позивача про зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не підлягають задоволенню.

Твердження позивача про те, що ухваленим рішенням не в повній мірі захищено її права, колегія суддів не приймає як доказ, оскільки відповідно до наведених правових норм вирішення питань земельних відносин віднесено до виключної компетенції територіальної громади.

У контексті наведеного, судова колегія погоджується з твердженням позивача про те, що фактично Вишгородський районний суд Київської області частково задовольнив її позовні вимоги, однак у резолютивній частині помилково зазначив про задоволення позову в повному обсязі.

Також, суд попередньої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви позивач сплатила 1 348 грн. судового збору, а при зверненні до суду апеляційної інстанції - 2 022 грн.

З урахуванням того, що у судах першої та апеляційної інстанції задоволено половину вимог позивача і відповідно до правил розподілу судових витрат визначених статтею 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Вишгородської міської ради на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 685 грн.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку про необхідність змінити ухвалене у справі судове рішення.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити перший абзац резолютивної частини рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року, виклавши його в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Доповнити резолютивну частину новими абзацами наступного змісту:

«В іншій частині позову відмовити».

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишгородської міської ради Київської області на користь ОСОБА_2 1 685 (одна тисяча шістсот вісімдесят п'ять) грн. судових витрат із сплати судового збору».

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 10 липня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна