Справа № 201/5216/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/5216/18
провадження 2а/201/162/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 8 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 травня 2018 року звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Управління ПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції роти № 8 батальйону № 1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові та з представником посилалися на те, що 10 січня 2017 року інспектором патрульної поліції УПП рядовим поліції ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 КУпАПП (порушення вимог зупинки поданих світлофором сигналів) і накладено штраф в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча її автомобіль і зупинявся в тому місці, де вказано в постанові, але рухалася вона правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, світлофору, зупинки, обгону, постанова складалася інспектором без врахування її зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно, постанова взагалі не складалася в той день і їй не вручалася в передбаченому законом порядку. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просили її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Дніпрі УПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП роти № 8 батальйону № 1 ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, на думку суду, позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту водію, постанова не вручена. Сам позивач на місці події вів себе зухвало і не вірно по відношенню до поліцейського. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 425 грн. обґрунтована. Вважає вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено. Вважає, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просив справу розглянути без його участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

Зясувавши думку сторін дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2017 року о 11 годині 20 хвилини інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Дніпрі роти № 8 батальйону № 1 ОСОБА_2 було зафіксовано і помічено, що автомобіль «БМВ Х1», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, при цьому вказаний автомобіль під час руху по вул. Яснополянській в м. Дніпрі не виконала вимоги правил дорожнього руху та порушила вимоги зупинки поданих світлофором або регулювальником, чим порушила вимоги пункту ? Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову АР № 137168 від 10 січня 2017 року її притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення відразу в той же день не було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду (безпосередньо), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що 10 січня 2017 року о 11 годині 20 хвилини рухався автомобіль «БМВ Х1», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, при цьому вказаний автомобіль під час руху по вул. Яснополянській в м. Дніпрі не виконала вимоги правил дорожнього руху та порушила вимоги зупинки поданих світлофором або регулювальником, чим порушила вимоги пункту ? Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову АР № 137168 від 10 січня 2017 року її притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач на вказаному автомобілі дійсно рухався по вул. Яснополянській в м. Дніпро, але в своїх поясненнях інспектор поліції не вказує, що ж порушила позивач: сигнал світлофора чи жест регулювальника, при цьому регулювальника в той час взагалі не було в тому місці на вул. Яснополянській, а світлофор встановлено на перехресті в іншою вулицею, а не на вул.Яснополянській, на вул. Яснополянській (окремо) взагалі світлофора немає; позивач проїхав вказану в постанові вулицю без порушень ПДР і правил перетину проїзду, перехрестя, знаків світлофору, зміни напрямку руху між смугами дороги, зупинки чи інш. за таких обставин правил не порушував, а поліцейський же стверджує про навмисний рух на порушення правил зупинки (де не вказано) цього позивача на своєму транспортного засобу в тому місці, не зазначаючи в оскаржуваній постанові наскільки було і чи було випередження позивача в русі, чи дійсно він змінював і як напрямок руху по смугам, чи дійсно був рух на забороняючий (чи інший) сигнал світлофора, чи спричинило це якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуації чи інш.(тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і обєктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто і куди та як їхав, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача. Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню і з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки їхав позивач на своєму автомобілі, в якому напрямку проїхав ту ділянку дороги чи перетнув перехрестя, де його було зупинено та інш, чи була ввімкнена на автомобілі аварійна сигналізація і чому, тобто взагалі не зазначена обєктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і обєктивна сторона скоєного не тільки не розяснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог вказаного інспектором поліції пункту ПДР України: виконуючи вимоги ПДР вона подавала сигнали світловими

покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп-лінією в необхідних випадках зупинявся, рухалася на дозволяючий зелений колір світлофора, не здійснювала неправильний обгін чи паркування (зупинку) та перетинала вулицю, перехрестя і рухалася в своєму напрямку по смугам руху без порушень.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що рухається правильно по смугам руху в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час керування автомобілем позивачем не було допущено порушень ПДР України, вказаного працівника УПП бачив та виконував його вимоги про зупинку і рух та виконав всі передбачені правилами дорожнього руху України дії про швидкість, зупинку та стоянку, перетинання перехрестя, а потім продовжив рух. В даній постанові відсутні дані, які характеризують особу позивача та його майновий стан. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність субєкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову АР № 137168 від 10 січня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії АР № 137168 від 10 січня 2017 року, винесеної інспектором 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП

Постанову серії АР № 137168 від 10 січня 2017 року, винесену інспектором 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -