Справа № 814/43/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №814/43/16

адміністративне провадження №К/9901/15134/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №814/43/16

за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського центрального відділення Приватного акціонерного товариства ''Банк Київська Русь'', Миколаївської філії акціонерного банку "Південний", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, постановлену суддею Середою О.Ф., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року, постановлену суддею Милосердним М.М.,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївського центрального відділення Приватного акціонерного товариства ''Банк Київська Русь'', Миколаївської філії акціонерного банку "Південний", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про:

- встановлення відсутності у відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, підстав володіти, користуватися, розпоряджатися майном ОСОБА_1, грошовими коштами;

- визнання нечинними рішення відповідачів не виплачувати належні суми грошових коштів;

- стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 в рівних частинах по 1/3 з кожного: суму вкладу в розмірі 21766, 51 дол. США, 3% річних в розмірі 235, 6 дол. США та пені в сумі 162, 3 дол. США, проценти 435,32 дол. США.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про стягнення коштів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 21 березня 2016 року шляхом направлення на адресу суду уточненої апеляційної скарги (в частині дати постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали та зазначення у чому полягає порушення норм процесуального права) та документа про сплату судового збору.

25 березня 2016 року на адресу суду від представника позивача надійшов лист, в якому ставиться питання про відкриття апеляційного провадження та задоволення поданої апеляційної скарги, а також зазначено дату оскаржуваного судового рішення. Проте, вимоги суду в частині сплати судового збору не виконані.

Оскаржуваною ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року апеляційну скаргу повернуто заявникові.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, вказані в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На думку позивача суд першої інстанції обмежив його доступ до правосуддя, а апеляційний суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для сплати судового збору.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення.

Стосовно вимоги касаційної скарги щодо скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про стягнення коштів.

Проте, вказану ухвалу не було переглянуто в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не переглядалося, то, відповідно таке судове рішення не може бути переглянуте Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС.

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у цій справі відкрите помилково, а тому згідно з частиною другою статті 339 КАС (в редакції Закону № 2147-VIII), підлягає закриттю.

Щодо ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року про повернення апеляційної скарги, то слід зазначити таке.

Статтею 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлені вимоги до апеляційної скарги, частиною шостою якої передбачено додання до апеляційної скарги документа про сплату судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.189 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила ст.108 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом".

Докази, що позивач перебуває з відповідачами в вищевказаних правовідносинах, в матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, суд погоджується з висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та, як наслідок, правомірність повернення апеляційної скарги заявникові.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми процесуального права.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що апеляційним судом не допущено порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Закрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, як помилково відкрите ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 29 серпня 2016 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі №814/43/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду