Справа № 201/16629/16-а (2-а/201/1160/2016)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №201/16629/16-а (2-а/201/1160/2016)

адміністративне провадження №К/9901/6600/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 201/16629/16-а (2-а/201/1160/2016)

за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, постановлену 11 квітня 2017 року, постановлену суддею Рецебуринським Ю.Й., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо відмови в перерахунку пенсії; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу раніше призначеної пенсії державного службовця, виходячи із 90% суми заробітної плати, з урахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку раніше призначеної пенсії.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з урахуванням проведених виплат з 20 жовтня 2016 року пенсії державного службовця, виходячи із 90% суми заробітної плати з урахуванням підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» згідно заявленої довідки Управління Державної казначейської служби України Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року № 01-79/5574. В задоволенні позовних в іншій частині відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року скасовано та прийняти нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України.

У липні 2017 року ОСОБА_1 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 201/16629/16-а (2-а/201/1160/2016).

Ухвалою Верховного Суду України від 21 липня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви разом зі справою передано до Верховного Суду.

Відмовляючи у відкритті провадження суд касаційної інстанції покликався на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на постанову, прийнято в скороченому провадженні є остаточним та оскарженню не підлягає.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України позивач, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 надано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року (К/800/7481/17), від 14 грудня 2016 року (К/800/18177/16) та від 17 січня 2017 року (К/800/27323/16), які, на думку заявника, свідчать про неоднакове застосування касаційним судом одних і тих же норм процесуального права.

Суд зазначає, що ухвали від 14 грудня 2017 року (К/800/18177/16) та від 17 січня 2017 року (К/800/27323/16) не свідчать про неоднакове застосування касаційним судом норм процесуального права, оскільки даними ухвалами переглянуті судові рішення, ухвалені судом першої інстанції в загальному провадженні.

Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду від 14 березня 2017 року (К/800/18177/16) відкрито провадження в справі, яка розглядалась судом першої інстанції у скороченому провадженні.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 237 КАС України (у редакції до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Верховного Суду виходить з наступного.

Кодексом адміністративного судочинства України, окрім загального порядку розгляду адміністративних справ, передбачено і особливості розгляду окремих категорій справ. Зокрема, законодавцем визначено, що норми глави 6 розділу ІІІ КАС України мають пріоритет над загальними нормами цього Кодексу, які регулюють відповідні питання, оскільки є спеціальними, тобто містять особливості, що відрізняють їх від загального порядку провадження.

Метою запровадження даної процедури в адміністративному судочинстві слугувало прискорення розгляду нескладних справ індивідуального характеру, що забезпечується негайним виконанням таких судових рішень.

Особливості розгляду справи в скороченому провадженні передбачено частиною 4 статті 183-2 КАС України, відповідно до якої суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи в скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, наявний між сторонами спір, згідно з імперативними нормами статті 183-2 КАС України, міг бути вирішений судом першої інстанції в порядку скороченого провадження, тобто без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, оскільки суд першої інстанції, згідно з частиною 4 вказаної статті, міг перейти до розгляду справи за загальними правилами цього Кодексу лише в разі недостатності повідомлених позивачем обставин та за результатами розгляду поданих відповідачем заперечень тільки після застосування скороченого провадження.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції під час перевірки позовної заяви вимогам статей 106, 107 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку про відкриття скороченого провадження у справі.

Суд касаційної інстанції відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі, виходив із того, що частинами 9, 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Частиною п'ятою статті 214 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо справа не підлягає касаційному розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення, яке було прийнято в порядку скороченого провадження, підлягає лише апеляційному перегляду.

Тому суд касаційної інстанції визнав, що справа не підлягає касаційному розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято в порядку скороченого провадження і ухвала суду апеляційної інстанції у даній справі є остаточною.

При цьому слід зазначити, що будь-яке відхилення від встановленого законом порядку касаційного перегляду призведе до порушення принципу правової визначеності.

Принцип верховенства права, закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, та судова практика Європейського суду з прав людини передбачають можливість відступу від букви закону, але для цього мають бути виняткові обставини, наявність яких особою, що подає заяву не доведено.

Отже, рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 242, 244 (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

_____________________

_____________________

_____________________

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду