Справа № 816/1413/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1413/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шулик Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів - Матірна Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 19.02.2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №58 від 03.04.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", яким скасовано рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02.12.2004 року про видачу посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 11.04.2018 року № 10 про скасування посвідки на постійне проживання;

- зобов'язання управління ДМС України в Полтавській області вчинити дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання від 02.12.2004 року НОМЕР_2 та обміну посвідки на постійне проживання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 у зв`язку з пошкодженням.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2018 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (надалі також - відповідач-1, ДМС України), Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі також - відповідач-2, УДМС України в Полтавській області) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 02 травня 2018 року позов прийнято судом до розгляду, провадження у даній справі відкрито та справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження.

11 червня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані рішення є безпідставними, необґрунтованими, протиправними, а отже підлягають скасуванню.

Зокрема, позивачем зазначено, що 02 грудня 2004 року він отримав посвідку на постійне проживання в державі Україна НОМЕР_2. З метою здійснення обміну зазначеної посвідки НОМЕР_2 через її пошкодження на нову ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Полтавській області зі заявою про обмін посвідки та необхідними для обміну документами, передбаченими чинним законодавством.

За наслідками розгляду заяви та поданих документів УДМС України в Полтавській області прийнято рішення про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні від 19.02.2018 року № 5/2 на підставі пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251.

Таке рішення стало підставою для винесення ДМС України наказу № 58 від 03.04.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", яким скасовано рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02.12.2004 року про видачу посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1. За наслідками наказу № 58 від 03.04.2018 року УДМС України в Полтавській області прийняло рішення від 11.04.2018 року № 10 про скасування посвідки на постійне проживання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1.

Стверджуючи про протиправність зазначених рішень та наказу, позивач зазначив таке.

На його думку, рішення про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні від 19.02.2018 року № 5/2 не є вмотивованим, оскільки не містить чіткої вказівки на те, який інший випадок, передбачений пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, став підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання в Україні.

Позивачем акцентовано увагу на тому, що УДМС України в Полтавській області під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання, вийшло за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, протиправно здійснивши перевірку підстав видачі попередньої посвідки позивача на постійне проживання в Україні.

Також, позивачем вказано, що оскаржувані рішення порушують принцип пропорційності між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Такі рішення негативно впливають на його сімейні відносини, оскільки він одружений з громадянкою України та має трьох неповнолітніх дітей.

Зважаючи на викладене, позивач просив визнати такі рішення протиправними та скасувати їх.

У відзиві на позовну заяву /а.с. 43-50/ та запереченнях на відповідь на відзив /а.с.106-109/ відповідачі стверджували про правомірність оскаржуваних рішень та наказу.

Зокрема, на підтвердження їх обґрунтованості та правомірності, відповідачами вказано наступне.

УДМС України в Полтавській області на підставі статті 6 Закону України "Про імміграцію" та п. 4.5 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 після надходження заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки здійснено перевірку наявності підстав для її обміну, перевірено відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251.

Приймаючи рішення про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні від 19.02.2018 року № 5/2 відповідач-2 виходив з наявності для цього підстав, передбачених пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, а саме: інших випадків, передбачених законом.

Зокрема, здійснюючи перевірку правомірності документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні у 2004 році відповідач-2 дійшов до висновку, що посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 02.12.2004 року видана ВГІРФО УМВС України в Полтавській області без належних на те правових підстав.

Так, посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 02.12.2004 року, була видана позивачу за відсутності документа, що підтверджує громадянство іноземця (паспорта), що є порушенням абз.2 п. 11. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (в редакції, чинній на час видачі посвідки на проживання), за іншим документом, який був на момент його подачі нечинним (простроченим), а також за відсутності дозволу на імміграцію, що є порушенням статті 11 Закону України "Про імміграцію".

Тому, як на думку відповідачів, органами Державної міграційної служби правомірно винесені оскаржувані рішення, отже скасуванню вони не підлягають.

Надавши відповідь на відзив /а.с. 96-102/, позивач додатково наголошував, що рішення про скасування посвідки на постійне проживання від 11.04.2018 року № 10 є протиправним, оскільки з моменту отримання посвідки на постійне проживання не виникло нових обставин, які б тягли за собою прийняття такого рішення. Ним вказано, що відсутні належні та допустимі докази того, що в матеріалах справи дійсно не було письмового рішення про надання дозволу на імміграцію позивачу. Вважав, що такий документ міг бути втрачений під час передачі матеріалів з ВГІРФО УМВС України в Полтавській області до УДМС України в Полтавській області.

Позивач також, стверджуючи про правомірність документування його посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 від 02.12.2004 року, посилався на копію листа Адміністрації Державної прикордонної служби України НОМЕР_10 від 04.08.2004 року, відповідно до змісту якого вказано, що підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію немає /а.с. 62/.

Повторно позивачем у відповіді на відзив зазначено про те, що відповідач-2, здійснивши під час розгляду заяви про обмін посвідки на постійне проживання перевірку підстав видачі такої посвідки, вийшов за межі передбачених чинним законодавством повноважень.

В своїх запереченнях на відповідь на відзив /а.с. 106-109/ представником відповідачів вказано, що твердження позивача про відсутність у відповідачів повноважень для перевірки підстав видачі посвідки на постійне проживання в Україні, не відповідають дійсності. На момент звернення до ВГІРФО УМВС України в Полтавській області зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, позивачем замість паспорта надано свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3, яке на час звернення втратило чинність.

Також, спростовуючи посилання позивача на копію листа Адміністрації Державної прикордонної служби України НОМЕР_10 від 04.08.2004 року, відповідно до змісту якого вказано, що підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію немає, відповідачі посилаються на наявний в матеріалах справи оригінал того ж самого листа з таким самим номером 7/5/-11300 від 04.08.2004 року /а.с. 63 - зворотний бік/. Зокрема, зі змісту останнього вбачається, що свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3 дійсне тільки для повернення в Республіку Вірменія, й що дане свідоцтво не є дійсним документом для отримання дозволу на імміграцію.

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи судом встановлено, що у 1995 році ОСОБА_1 прибув в Україну на постійне проживання в Полтавську область, с. Куклинці.

03 червня 2014 року позивач звернувся до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області зі заявою про залишення на постійне проживання в Україні /а.с. 52 - 54/.

15 червня 2004 року матеріали справи за зверненням ОСОБА_1 надійшли до ВГІРФО УМВС України в Полтавській області /а.с. 51 - зворотній бік/.

Розглянувши заяву позивача про залишення на постійне проживання в Україні, вивчивши зібрані документи (рішення Полтавського районного суду від 30.04.2004 року про встановлення факту батьківства; копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 доньки позивача - ОСОБА_7; копію свідоцтва про народження з перекладом ОСОБА_1 від 11.05.1984 року № НОМЕР_5; копію свідоцтва на повернення в Республіку Вірменія від 06.04.2004 року № НОМЕР_6; рішення про надання дозволу на реєстрацію НОМЕР_7 від 30.04.2004 року, довідку з місця проживання в Україні від 06.05.2004 року № НОМЕР_8; автобіографію ОСОБА_1, розписку, копію свідоцтва на повернення з продовженням строку перебування до 18.07.2004 року НОМЕР_9; запити щодо перевірок та надані відповіді, супровідну на одержання посвідки на постійне проживання, заяву та повідомлення щодо продовження строку перебування в Україні, повідомлення Адміністрації державної прикордонної служби України НОМЕР_10 від 04.08.2004 року; запит та відповідь щодо приналежності ОСОБА_1 до громадянства Республіки Вірменія /а.с. 54-67/), ВГІРФО УМВС України в Полтавській області видало 02.12.2004 року посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 /а.с. 74 - зворотній бік/.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського РС УДМС України в Полтавській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання від 02.12.2004 року НОМЕР_2 у зв`язку з непридатністю для подальшого користування /зворотній бік а.с. 67-68/.

За наслідками розгляду заяви про обмін посвідки УДМС України в Полтавській область прийнято рішення від 19.02.2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні на підставі на підставі пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251 /а.с. 54/.

В подальшому, матеріали справи ОСОБА_1 про залишення на постійне проживання в Україні надіслано до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України для прийняття відповідного рішення.

ДМС України своїм наказом № 58 від 03.04.2018 року за наслідками розгляду зазначених вище матеріалів справи скасувала рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02.12.2004 року про видачу посвідки на постійне проживання НОМЕР_11 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв`язку з чим УДМС України в Полтавській області прийнято 11.04.2018 року рішення № 10 про скасування посвідки на постійне проживання /а.с. 84 - зворотній бік/.

Позивач не погодився з рішенням заступника начальника Управління ДМС України в Полтавській області від 19.02.2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні; наказом Державної міграційної служби України № 58 від 03.04.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", рішенням заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 11.04.2018 року № 10 про скасування посвідки на постійне проживання, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні) передбачалось, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Частиною 1 статті 4 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Закон України "Про імміграцію" від 07.06.2001, № 2491-III визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні), особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня її оформлення. Зазначена особа в'їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п'яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

В свою чергу відповідно статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Зважаючи на викладене, документами, наявність яких є обов`язковою передумовою для видачі посвідки на постійне проживання є паспортний документ заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та рішення про надання дозволу на імміграцію.

Разом з цим, відповідно до статті 1 "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні), паспортний документ - документ, виданий уповноваженими органами іноземної держави або уповноваженими органами, спеціалізованими установами чи іншими автономними організаціями системи ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця чи особу без громадянства, надає право виїзду за кордон і визнається Україною.

Процедура розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок визначена Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Наказом МВС від 15.07.2013, № 681 (надалі також - Тимчасовий порядок № 681).

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначався до 01 червня 2018 року Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 251 від 28.03.2012 (надалі також - Порядок оформлення № 251).

Відповідно до п. 4.1 Тимчасового порядку № 681, обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Згідно з п. 4.2. Тимчасового порядку № 681, разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються:1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; 3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Відповідно до п. 4.6 Тимчасового порядку № 681, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Пунктом 17 Порядку оформлення № 251 передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6)інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до п.2.9 Тимчасового порядку № 681, рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

Згідно з пунктом 3.12 Тимчасового порядку № 681, раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених пунктом 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 19 Порядку оформлення № 251 встановлено, що посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи; 3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі; 4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України; 6) інших випадках, передбачених законами.

Оцінюючи оскаржувані рішення та наказ на предмет їх відповідності вказаним нормам, суд зазначає таке.

Фактичні обставини та висновки щодо правозастосування

Досліджуючи твердження позивача про те, що УДМС України в Полтавській області під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання, вийшло за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, протиправно здійснивши перевірку підстав видачі попередньої посвідки позивача на постійне проживання в Україні, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про імміграцію", Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Пунктом 4.5 Тимчасового порядку №681 встановлено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Враховуючи викладені норми, судом встановлено, що після надходження заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки відповідачем-2 відповідно до покладених на нього обов`язків здійснено перевірку наявності підстав для обміну посвідки на постійне проживання, перевірені підстави для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачені п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Таким чином, суд не вбачає за можливе зробити висновок про те, що УДМС України в Полтавській області під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання позивача, вийшло за межі своїх повноважень.

Надаючи оцінку рішенню заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 19.02.2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні, суд зазначає наступне.

Приймаючи відповідне рішення, відповідач-2 вказав, що в обміні посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 відмовлено на підставі пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 - через наявність іншого випадку, передбаченого законом.

Вказуючи на протиправність такого рішення, позивач наполягає на тому, що таке рішення не містить конкретного посилання на те, який саме випадок, передбачений законом, став підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання.

Суд, перевіривши надані сторонами документи, дослідивши справу ОСОБА_1 про залишення на постійне проживання в Україні встановив, що підставою відмови в обміні посвідки на постійне проживання стало порушення норм законодавства, чинного на момент отримання ним посвідки на постійне проживання НОМЕР_2, а саме: отримання такої посвідки без необхідного дозволу на імміграцію, а також за відсутності чинного паспортного документу, що є порушенням, відповідно, статті 11 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні), абз.2 п. 11. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (в редакції, чинній на час видачі посвідки на проживання).

З матеріалів справи вбачається, що єдиним паспортним документом ОСОБА_1 є паспорт громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_12, виданий 07 жовтня 2013 року /а.с.70-74/.

З пояснень позивача в ході судового засідання стало відомо, що цей паспорт є його першим паспортним документом, раніше ніж до 07.10.2013 року він паспорт не отримував.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що на час первинного звернення ОСОБА_1 у 2004 році зі заявою про залишення на постійне проживання в Україні, за наслідками розгляду якої видана посвідка НОМЕР_2, позивач не мав паспортного документу.

Позивачем зазначалось, що документом, який підтверджував його громадянство, засвідчував його особу, і на підставі якого видана посвідка на постійне проживання в Україні було свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3 /а.с. 57/.

Але судом встановлено, що на момент звернення позивача до ВГІРФО УМВС України в Полтавській області 03 червня 2004 року зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3 втратило свою чинність, оскільки в ньому зазначено, що воно було дійсне до 06 травня 2004 року.

Крім того, у судовому засіданні представником відповідача-2 був наданий для огляду оригінал листа Адміністрації Державної прикордонної служби України НОМЕР_10 від 04.08.2004 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи /а.с. 63 - зворотний бік/, зі якого вбачається, що відповідна служба насправді фактично повідомила ВГІРФО УМВС України в Полтавській області про відсутність підстав для видачі позивачу посвідки на постійне проживання, оскільки повідомила, що свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3 дійсне тільки для повернення в Республіку Вірменія, й що дане свідоцтво не є дійсним документом для отримання дозволу на імміграцію.

Суд погоджується з висновком відповідачів про те, що свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № НОМЕР_3 не є документом, на підставі якого позивачу правомірно видавалась посвідка на постійне проживання НОМЕР_2.

Посилання представників позивача на копію листа Адміністрації Державної прикордонної служби України з аналогічним номером 7/5/-11300 від 04.08.2004 року /а.с. 62- зворотній бік/, як на документ, що належним чином і беззаперечно вказує на те, що Державна прикордонна служба України у 2004 році не знайшла підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, суд оцінює критично. По-перше, суду не надавався відповідний документ в оригіналі, а виявлено лише його копію. По-друге, зі змісту цього листа не вбачається за можливе встановити відносно кого розглядалось Адміністрацією Державної прикордонної служби України питання про надання дозволу на імміграцію, оскільки лист не містить посилання на прізвище, ім`я, по батькові особи, щодо якої вирішується відповідне питання.

Як зазначалось вище, іншою підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання стало те, що первинна посвідка на постійне проживання НОМЕР_2 видана у 2004 році без отримання позивачем дозволу на імміграцію.

З матеріалів справи по клопотанню громадянина Вірменії ОСОБА_1 про залишення на постійне проживання в Україні встановлено, що за наслідками провадження за заявою позивача від 03.06.2004 року про залишення на постійне проживання в Україні жодного підсумкового рішення ВГІРФО УМВС України в Полтавській області не було прийнято, дозволу на імміграцію ОСОБА_1 не було надано.

Позивач та його представники у судовому засіданні наполягали на тому, що дозвіл на імміграцію ОСОБА_1 отримував. Відсутність дозволу на імміграцію в матеріалах справи, які знаходяться в УДМС України в Полтавській області, обґрунтовували його можливою втратою під час передачі справи з ВГІРФО УМВС України в Полтавській області до відповідача-2.

Відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" (що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання), органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію, надсилають його копію протягом двох тижнів безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України. Копія прийнятого рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для оформлення закордонною дипломатичною установою України імміграційної візи особі, якій надано такий дозвіл.

Позивачем до суду на підтвердження того, що йому надавався дозвіл на міграцію, не надано копію рішення про надання дозволу на імміграцію, яка за наявності останнього повинна бути надісланою заявникові відповідно до вказаних вище норм.

Інших доказів того, що таке рішення приймалось, а також що дозвіл ОСОБА_1 на імміграцію надавався, як і доказів втрати його під час передачі справи від одного реорганізованого органу до іншого, позивачем не надано. Навіть сам позивач, надаючи суду пояснення, не повідомив, що він такий документ отримував на руки чи засобами поштового зв"язку.

З огляду на викладене, судом прийшов до висновку, що посвідка на постійне проживання НОМЕР_2 отримана позивачем без необхідного дозволу на імміграцію, що є порушенням статті 11 Закону України "Про імміграцію".

Отже, суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача-2 від 19.02.2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні на підставі пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 - через порушення вимог закону - статті 11 Закону України "Про імміграцію".

Враховуючи викладене, ДМС України правомірно відповідно до п.2.9 Тимчасового порядку № 681 винесено наказ № 58 від 03.04.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", яким скасовано рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02.12.2004 року про видачу посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1, у зв`язку з чим УДМС України в Полтавській області відповідно до пункту 19 Порядку оформлення № 251 посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_2 скасована рішенням від 11.04.2018 року № 10.

Щодо тези позивач про порушення оскаржуваними рішеннями принципу пропорційності, суд наголошує, що цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості.

Суд не погоджується з позивачем про те, що цей принцип порушений відповідачами, оскільки такий захід як скасування посвідки на постійне проживання цілком відповідає меті сприяти легалізації перебування іноземця на території держави Україна. Скасування посвідки позивача на постійне проживання не позбавляє його права здійснити за наявності дійсного паспортного документа процедуру отримання дозволу на імміграцію відповідно до норм чинного законодавства та отримати нову посвідку на постійне проживання в Україні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тверджень, покладених в обґрунтування позову, на відміну від відповідачів, а отже в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ), Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 63, м. Полтава, Полтавська область,36039, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 липня 2018 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков