Справа № 826/3403/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 липня 2018 року справа №826/3403/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Бомонд Групп” (далі по тексту – позивач, ТОВ “Бомонд Групп”)

до

Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі по тексту - відповідач)

про

визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про накладання стягнень передбачених статтею 23 Закону України “Про захист прав споживачів” від 16 лютого 2017 року №5

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною постанову відповідача від 16 лютого 2017 року №5, з огляду на те, що факт реалізації ТОВ “Бомонд Групп” продукції без необхідної, достовірної та своєчасної інформації відповідачем не доведено, а висновки акта перевірки базуються на необгрунтованих доводах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3403/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких підтримав висновки акта перевірки від 18 серпня 2016 року №000120 та зазначив про прийняття оскаржуваної постанови на підставі вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні 25 вересня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти позову заперечили; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що на підставі “Плану здійснення Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві планових заходів державного нагляду (контролю) на III квартал 2016 року”, затвердженого наказом Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві від 20 червня 2016 року №16, наказу “Про проведення планового заходу” від 28 липня 2017 року №390, направлення на проведення заходу від 28 липня 2016 року №320 посадовими особами відповідача 18 серпня 2016 року проведено планову перевірку ТОВ “Бомонд Групп” за адресою: Дніпровський узвіз, буд. 1, місто Київ, ТРЦ “Метроград” на предмет дотримання законодавства у сфері захисту прав споживачів.

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 18 серпня 2016 року №000120, яким встановлено порушення пункту 16 розділу І Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, статті 15 Закону України “Про захист прав споживачів”, а саме: реалізація продукції без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі) про найменування та місцезнаходження виробника.

На підставі акта від 18 серпня 2016 року №000120 постановою про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України “Про захист прав споживачів” від 16 лютого 2017 року №5 за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації застосовано до позивача штраф у розмірі 20 683,50 грн.

Таким чином, в межах спірних правовідносин, необхідно встановити наявність підстав для застосування штрафу, а саме чи мав місце факт відсутності на продукції позивача під час перевірки необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулює Закон України “Про захист прав споживачів” (тут і далі по тексту в редакції від 01 січня 2016 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно частин першої та третьої статті 5 Закону України “Про захист прав споживачів” держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров’я і життєдіяльності.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України “Про захист прав споживачів” споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об’єднання в громадські організації споживачів (об’єднання споживачів).

Згідно частини першої статті 6 Закону України “Про захист прав споживачів” продавець (виробник, виконавець) зобов’язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно частини першої статті 15 Закону України “Про захист прав споживачів” споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об’єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров’я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 61) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров’ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов’язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Частиною другою статті 15 Закону України “Про захист прав споживачів” визначено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв’язку.

Частиною третьою статті 26 Закону України “Про засади державної мовної політики” визначено, що маркування товарів, інструкції про їх застосування тощо виконуються державною мовою і регіональною мовою або мовою меншин. За рішенням виробників товарів поруч із текстом, викладеним державною мовою, може розміщуватись його переклад іншими мовами.

Загальні умови провадження торговельної діяльності суб’єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми і форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України (далі - суб’єкти господарювання) визначають Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року №833 (тут і далі в редакції від 18 квітня 2013 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту – Порядок №833).

Відповідно до пункту 17 Порядку №833 забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, етикетування або інструкції про їх застосування (в установлених випадках), а також належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку.

Згідно пункту 21 Порядку №833 суб’єкт господарювання зобов’язаний, серед іншого, надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари.

Відповідно до пункту 14 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року №104 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту – Правила №104) у торговельному (демонстраційному) залі мають бути виставлені наявні в суб’єкта господарювання товари або їх зразки в повному асортименті.

Забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку.

Згідно пункту 16 Правил №104 здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб’єкта господарювання зобов’язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоров’я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов’язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Пунктом 2 глави 10 Правил №104 передбачено, що маркування парфумерно-косметичних товарів (на етикетці) і мила туалетного (на обгортці) передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, назву товару, масу нетто або місткість, дату виготовлення, строк придатності, групу товару, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, номер партії.

Згідно вимог Національного стандарту “Продукція парфумерно-косметична. Пакування, маркування, транспортування і зберігання. ДСТУ 5010:2008” парфумерно-косметичну продукцію маркують наношуванням інформації щодо продукції на спожиткове опаковання, вкладень, ярлик, листівку, прикладені чи прикріплені до парфумерно-косметичного виробу.

На кожній одиниці спожиткової тари з парфумерно-косметичним виробом зазначають таку інформацію: назву (якщо є) і призначеність виробу; назву виробника і його місцеперебування (юридичну адресу) і/або місця виготовлення продукції, а також назву та місцеперебування заявника (якщо останній не виробник); товарний знак виробника (якщо є); код (номер) партії ПК продукції; номінальний уміст парфумерно-косметичного засобу: масу нетто (г) чи об’єм (мл, см3); об’ємну частку етилового спирту, % об. (для спиртовмісної ПК продукції); термін придатності; умови зберігання (для виробів, які потребують спеціальних умов зберігання); перелік складників згідно з 5.1.2.4; колір, номер тону, групу (для виробів декоративної косметики та фарбувальних виробів).

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що на суб’єкта господарювання, який здійснює реалізацію продукції покладено обов’язок надання споживачу, у доступній формі, необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, викладеної державною мовою та розміщеної безпосередньо на етикетці чи іншому вкладенні, прикріпленому до парфумерно-косметичного виробу.

Як встановлено вище, за результатами планової перевірки дотримання позивачем законодавства про захист прав споживачів встановлено порушення пункту 16 розділу І Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами та статті 15 Закону України “Про захист прав споживачів”, а саме: реалізація продукції без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі) про найменування та місцезнаходження виробника.

Вищезазначені порушення вказані відповідачем також у додатку №7 до акта перевірки від 18 серпня 2016 року №000120 у графі “Зведені дані про результати перевірки продукції, яка не відповідає вимогам нормативно-правових актів (нормативних документів) та/або яка реалізовувалась із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів”, в якому зазначено усю продукцію позивача, яка представлена у магазині з порушенням вимог чинного законодавства.

На підтвердження вищевказаних порушень відповідачем до акта перевірки додані також копії етикеток продукції, в яких відсутня інформація про найменування та місцезнаходження виробника і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача українською мовою.

Так, наприклад, у графі “виробник” міститься наступна інформація: INCC group 85 Avenue de Seint Cloud 78000 Versallies France, однак вказана інформація не є доступною, у розумінні вимог чинного законодавства, оскільки не містить перекладу державною мовою.

Окружний адміністративний суд міста Києва не приймає до уваги посилання позивача на те, що на касі та у куточку споживача торгівельного залу розміщено стенди (таблички), на яких міститься інформація стосовно підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, у зв’язку з тим, що наявність на видному місці куточка покупця з інформацією про найменування власника або уповноваженого ним органу не спростовує відсутність на маркуванні продукції інформації про виробника і підприємство, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача.

Крім того, наявність у куточку споживача вказаної інформації, на момент проведення перевірки позивачем не доведено.

Суд також не приймає до уваги фотокопії етикеток продукції, що містять належну інформацію, так як вони не підтверджують відсутність порушень законодавства про захист прав споживачів та наявність на маркуванні продукції необхідної інформації станом на момент проведення перевірки, оскільки дату, коли такі етикетки з’явилися у магазинах позивача встановити не можливо.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що у супровідній документації, на етикетці, а також маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі) на момент проведення перевірки у магазині позивача містилася інформація про найменування та місцезнаходження виробника і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на спростування висновків акта перевірки, а тому постанова про накладення стягнень від 16 лютого 2017 року №5 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Бомонд Групп” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Бомонд Групп” (01010, м. Київ, Дніпровський узвіз, буд. 1; ідентифікаційний код 33723090) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко