Справа № 323/1908/18
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1908/18
РІШЕННЯ

іменем України

12.07.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький Бургаза Максима Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії ВР № 299666 від 27.06.2018 року (надалі - Постанова) про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді 510,00 грн. штрафу, а саму справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав та з порушенням встановленого законом порядку.

Зокрема, позивач посилається на те, що 27.06.2018 року він керував транспортним засобом «DAF LF 45.220», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому перевозив великогабаритний вантаж «Зернометач 3м 60У» висотою 3,95 м. На ділянці 740 км автодороги «Стрий - Тернопіль - Кропивницький» позивач був зупинений відповідачем, який на місці склав оскаржувану Постанову, визнавши позивача винуватим у перевезенні великогабаритного вантажу без відповідного дозволу Національної поліції, тобто у порушенні п. 22.5 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР). При цьому оскаржена позивачем Постанова була складена на підставі недостовірних даних про висоту вантажу вище за 4,00 м, з порушенням права позивача на правову допомогу та підготовку до розгляду справи, без залучення свідків, без відібрання від позивача пояснень, без ознайомлення з відеофіксацією порушення. Крім того, відповідач проігнорував те, що позивач йому повідомив, що за 20 хвилин до цього іншим інспектором поліції за те саме правопорушення та за тією самою статтею КУпАП вже була винесена Постанова серії ЕАА № 460370 від 27.06.2018 року. При цьому транспортний засіб з вантажем не був тимчасово вилучений та заблокований, а після складання постанови позивач продовжив рух.

У зв'язку з викладеними обставинами позивач вважає постанову незаконною, оскільки вона винесена за відсутності належних та допустимих доказів вчиненням ним правопорушення, а розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення супроводжувався низькою порушень норм процесуального права, що також є підставою для її скасування.

В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, позивач через канцелярію суду надав копію Постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 460370, складену відносно нього 27.06.2018 року також за

ст. 132-1 КУпАП.

Відповідач в судове засідання не з'явився, своєчасно подавши відзив на адміністративний позов з додатком у виді відеозапису обставин складання оскаржуваної Постанови, в якому проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що 27.06.2018 року він разом з напарником дійсно виявив факт перевезення позивачем вантажу висотою 4,15 метрів без відповідного дозволу органів Національної поліції, тобто з порушенням п. 22.5 ПДР. Постанова була винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що в цьому випадку допускалось ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. ст. 255, 268 КУпАП, на підставі оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні обставин справи. Також відповідач послався на те, що позивачем не надано жодного доказу, який спростовував би факт вчинення ним адміністративного порушення та підтверджував би незаконність дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Виходячи з того, що всі учасники справи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про неявку з поважних причин, а наданих ними матеріалів достатньо для розгляду справи, в силу вимог ч. 3 ст. 205 КАС України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Матеріалами справи підтверджується, і сторонами не оспорюється, що 27.06.2018 року на автодорозі «Стрий - Тернопіль - Кропивницький» позивач керував транспортним засобом «DAF LF 45.220», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому перевозив вантаж у виді технічного об'єкту сільськогосподарського призначення «Зернометач 3м 60У». За ствердженням позивача, висота його транспортного засобу разом з вантажем від поверхні дороги складала 3,95 м.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 з подальшими змінами і доповненнями (надалі - Правила).

Відповідно до п. 2 цих Правил, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

На ділянці 740 км автодороги «Стрий - Тернопіль - Кропивницький» позивач був зупинений відповідачем з тих підстав, що у відповідача виникли обґрунтовані сумніви у тому, чи не перевищує висота транспортного засобу під керуванням позивача разом з вантажем відмітку в 4,00 метри.

На відеозапису, який надав відповідач, зафіксовані обставини вимірювання висоти транспортного засобу та складання оскаржуваної Постанови.

Так, на вказаному відеозаписі чітко видно й чутно, як відповідач попросив іншого працівника поліції залізти в кузов автомобіля позивача та надав йому початок рулетки, з тим, що заміряти найвищу точку у висоті вантажу, від якої й визначити цю висоту. Потім відповідач оголосив, що висота вантажу до верхнього краю кузову становить 3,30 м, а від верхнього краю кузову до поверхні дороги - ще 96 см. На підставі цього відповідач зробив висновок про перевищення висоти транспортного засобу позивача разом вантажем відмітки у 4,00 метри.

Однак суд не може прийняти вказаний відеозапис як належний та допустимий доказ перевищення дозволеної висоти автомобіля позивача та вантажу на ньому, оскільки на ньому взагалі не зафіксовано, з якої саме точки був розпочатий відлік висоти вантажу. Дії напарника відповідача на цьому відеозаписі не зафіксовані. Подія відбувалась у темний час доби при поганому штучному освітленні. Будь-яких схем чи інших об'єктивних даних, які підтверджували б відстані, оголошені відповідачем на відеозаписі, суду надано не було.

Суд також бере до уваги, що, за змістом ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, статтею 132-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1102, тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

При цьому, на думку суду, встановлення особливих правил перевезення великогабаритних вантажів обумовлене підвищеною небезпекою, яку вони становлять як для перевізника, так і для інших учасників дорожнього руху.

З наведеного випливає, що за даних обставин, якщо у відповідача були підстави вважати, що позивач порушує правила проїзду великогабаритних транспортних засобів, а усунути причину затримання було явно неможливо, саме з мотивів усунення небезпеки для дорожнього руху відповідач був зобов'язаний затримати цей автомобіль в порядку ст. 265-2 КУпАП, однак цього не зробив.

Замість цього після складання оскаржуваної Постанови відповідач дозволив позивачу продовжувати рух.

З урахуванням інших викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що таке рішення відповідача свідчить або про те, що його висновок про перевищення висоти вантажу встановленої межі у 4,00 метри не ґрунтувався на об'єктивних та перевірених даних і залишився лише припущенням, або про те, що відповідач не виконав свої обов'язки та поставив у небезпеку всіх учасників дорожнього руху, які в подальшому перебували поряд з автомобілем позивача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуются її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 33/1/17 визнав правильними висновок суду першої інстанції у тій справі про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також у цій справі КАС ВС зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак, суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності оскаржуваної у цій справі Постанови, оскільки саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів законності й обґрунтованості Постанови. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що Постанова навіть за формальними ознаками не в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній дійсно відсутні відомості про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), а також технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Більше того, як свідчать матеріали справи, приблизно за 20 хвилин до винесення оскаржуваної у цій справі Постанови щодо позивача іншим працівником поліції дійсно була винесена інша Постанова серії ЕАА № 460370, роздрукована у виді стрічки за допомогою спеціального технічного пристрою. За змістом цієї постанови, вона винесена щодо позивача за те саме діяння, за яке він підданий стягненню й за Постановою, що оскаржується у цій справі, а саме за те, що він о 21 год. 58 хв. на автодорозі «Стрий - Тернопіль - Кропивницький» керував транспортним засобом «DAF LF 45.220», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому перевозив вантаж у виді технічного об'єкту сільськогосподарського призначення «Зернометач 3м 60У» висотою 4,15 метрів без відповідного дозволу органів Національної поліції, чи порушив п. 22.5 ПДР.

Таким чином, оскаржуваною у цій справі Постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності повторно за одне й те саме діяння, що прямо заборонено статтею 61 Конституції України.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький Бургаза Максима Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ВР № 299666, винесену 27.06.2018 року інспектором батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Кропивницький Бургазом Максимом Васильовичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати незаконною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв