Справа № 568/326/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №568/326/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19096/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ, ПФУ відповідно) на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (суддя Бучик А.Ю.) у справі № 568/326/16-а за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Радивилівський районний суд Рівненської області постановою від 05 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

20 січня 2017 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. На обґрунтування указав, що в строк на апеляційне оскарження він не був звільнений від сплати судового збору, а також не мав відповідних коштів на його сплату, а оскільки з 01 січня 2017 року органи ПФУ звільнені від сплати судового збору, просить поновити строк на оскарження судового рішення.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31 січня 2017 року визнав неповажними зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу ГУ ПФУ залишив без руху.

Цей же суд установив, що Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 червня 2016 апеляційну скаргу ГУ ПФУ залишив без руху з підстав порушення частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час постановлення рішення; далі - КАС), оскільки до скарги не додано документ про сплату судового збору.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу повернув відповідачу.

На виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року відповідач 15 лютого 2017 року подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року, в якій апелянт як на поважну причину пропуску строку посилався на те, що пенсійний орган є бюджетною установою та не мав можливості своєчасно оскаржити судове рішення у зв'язку з відсутністю фінансування витрат на сплату судового збору в 2016 році, що підтверджується копією кошторису на 2016 рік, копією проекту кошторису видатків на 2016 рік, копіями звітів до ПФУ.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 14 березня 2017 року визнав наведені ГУ ПФУ причини пропуску строку апеляційного оскарження неповажними, оскільки обмежене фінансування державного органу не може бути підставою як для звільнення його від сплати судового збору, так і для поновлення процесуального строку, встановленого законом. Строк, пропущений апелянтом є неспіврозмірним із процесуальним строком, встановленим для апеляційного оскарження судового рішення. Клопотання про його поновлення залишив без задоволення, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача відмовив.

Суд указав, що відповідач не надав жодних доказів щодо звернення з запитами для виділення коштів для сплати судового збору з моменту ухвалення оскарженого судового рішення у цій справі (05 травня 2016 року).

Враховуючи те, що у цьому випадку причина пропуску строку подання апеляційної скарги обумовлена бездіяльністю самого скаржника, то підстав для визнання таких причин поважними немає.

ГУ ПФУ не погодилося із рішенням суду апеляційної інстанції і звернулося із касаційною скаргою про його скасування, направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

На обґрунтування скарги зазначило про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для визнання поважними зазначених ним причин пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на вчинення скаржником усіх залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне звернення до суду, як-от подання першої апеляційної скарги у встановлений законом строк, яку було повернуто через несплату судового збору, та звернення до суду з другою одразу ж після набрання чинності змінами, які встановлювали звільнення пенсійних органів від слати судового збору. Покликається на те, що станом на 2016 рік фінансування ГУ ПФУ на сплату судового збору не здійснювалось. З огляду на відсутність коштів, призначених на цю мету, відповідач не мав можливості сплатити судовий збір, що підтверджується наданими до суду кошторисами видатків.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить оскаржене судове рішення залишити без змін з огляду на правильність висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження обмежене фінансування пенсійного органу, які підтверджуються висловленою позицією, зокрема, і Вищого адміністративного суду України з цього питання. Зазначає про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на виділення коштів для сплати судового збору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Законодавче закріплення строків оскарження судового рішення є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

З огляду на зазначене, слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про неповажність причини обмеженого фінансування в сукупності з неподанням доказів про звернення із запитами щодо виділення коштів для сплати судового збору, пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення.

В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу ГУ ПФУ слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко