Справа № 521/7491/18
Суддя: Поліщук І. О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/7491/18
Провадження №2-а/521/200/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 373298 від 23.04.2018 року,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси суду з адміністративним позовом до старшого лейтенанта поліції інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 373298 від 23.04.2018 року, обґрунтовуючи його тим, що 23.04.2018 року рухався по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі на своєму автомобілі марки АУДІ А8, д/н ВН 5880ОА, в салоні його автомобіля знаходилися його знайомі ОСОБА_3, який є інвалідом другої групи та ОСОБА_4. Так як ОСОБА_3 останній час було важко пересуватися після ДТП, він звернувся до позивача за допомогою щоб той відвіз його до Управління патрульної поліції для вирішення певних питань після ДТП. Підїхавши до управління патрульної поліції за адресою м. Одеса вулиця Академіка Корольова, 5 всі місця для паркування були зайняті, але наприкінці парковочної смуги було два вільних місця і позначка що ці місця зроблені для паркування на них автомобілів на яких пересуваються інваліди. Так як у його автомобілі також пересувався інвалід другої групи, позивач обґрунтовано вирішив що може зупинитися на одному з цих місць щоб пасажир його автомобіля який є інвалідом другої групи мав можливість вийти із автомобіля та піти по своїх справах. Так як місць на паркуванні було два і обидва були вільні, позивач вирішив що жодним чином не буде заважати іншим інвалідам, так як ще одне місце було вільне для зупинки транспортних засобів якими керують люди з обмеженими можливостями. Позивач зазначає, що увімкнув знак вимушеної стоянки заїхав на паркомісце, але тут до нього підбігли поліцейські, які почали говорити про незаконну зупинку його транспортного засобу на місці облаштованого для паркування інвалідів, після чого пасажир його автомобіля ОСОБА_3 предявив своє посвідчення інваліда, вийшов з автомобіля та пішов по своїх справах. Незважаючи на предявлення ОСОБА_3 посвідчення інваліда другої групи, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомив позивача що вважає, що позивач порушив вимоги ст.122 КУпАП а саме здійснив зупинку та стоянку на місці призначеному для осіб з інвалідністю та склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії АА № 373298 від 23.04.2018 року, яка оскаржується позивачем як незаконна та має бути скасована судом. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив скасувати постановупо справі про адміністративне правопорушення серії АА № 373298 від 23.04.2018 року, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП. ОСОБА_1 додатково звернув увагу суду, що відповідно до ч.6 ст.30 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» водії з інвалідністю або водії які перевозять осіб з інвалідністю у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака « Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю, тому для зручності пересування ОСОБА_3 позивач вирішив здійснити зупинку на даному місці. Вважає що згідно Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» він у даному випадку є особою яка перевозить особу з інвалідністю і мав право на зупинку у даному місці і що притягнення його до відповідальності буде грубим порушенням даного закону. Позивач наголошував, що серед матеріалів справи про адміністративне правопорушення яке він начебто скоїв, є лише постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 373298, зміст якої не відповідає дійсності, обставинам справи та вимогам ст.256 КУпАП щодо змісту протоколу/постанови про адміністративне правопорушення, а також описує неіснуюче правопорушення. Так в постанові є посилання на вимоги дорожнього знаку 5.38 який застосовується лише позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів, далі йдеться посилання на встановлену табличку 7.17 яка лише означає, що дія дорожнього знаку 5.38 (позначення місць для стоянки транспорту) поширюється лише на автомобілі на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Далі зазначається про існування дорожньої розмітки 1.30 якою позначені місця стоянки транспортних засобів які перевозять інвалідів. Отже жоден з цих знаків не забороняє будь-якій іншій особі скористатися вільним місцем для зупинки (змушеної зупинки протягом до пяти хвилин) свого автотранспорту і звичайно надає інваліду перевагу та розуміння що держава піклується про нього і підкреслює своє піклування не порушуючи при цьому права та інтереси інших громадян. І далі зазначено, що саме цим він, ОСОБА_1 порушив п.8.4.е ПДР, який встановлює: регулювання дорожнього руху яке здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, тощо. Пункт 8.4. встановлює, що дорожні знаки поділяються на групи е) це таблички до дорожніх знаків які уточнюють або обмежують дію знаків разом з якими вони встановлені, що на думку позивача не несуть заборони, як наприклад заборона проїжджати перехрестя на жовтий або красний сигнал світлофору, з чого вбачається, що не існує чіткої заборони постановки автомобіля на місце яке заздалегідь призначено для паркування автомобіля інвалідом. Отже, позивач привіз інваліда і зробив вимушену зупинку з метою його висадки.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що суду надані обєктивні докази порушення позивачем правил Дорожнього руху, позов не визнав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що суду надані обєктивні докази порушення позивачем правил Дорожнього руху, позов не визнав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23 квітня 2018 року старшим лейтенантом поліції інспектором 1 батальйону 3 роти УПП в Одеській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 373298 від 23.04.2018 року,якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.5 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. Як вбачається зі змісту постанови, поліцейським встановлено, що 23.04.2018 року о 12:12 годині у м. Одесі ОСОБА_1 керуючи т.з. ауді а8, н.з. ВН5880АА по вул. Ак. Корольова, 5 не дотримався вимог дорожнього знаку 5.38 із встановленою табличкою 7.17 та дорожньою розміткою 1.30 та здійснив зупинку та стоянку на місці, призначеному для зупинки осіб з інвалідністю, чим порушив п.8.4.е ПДР Порушення вимог табличок дорожніх знаків.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Представник Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції надав суду матеріали відеозапису з місця події, згідно з якою, як вважає Управління патрульної поліції м. Одеси, можна обєктивно підтвердити факт порушення правил дорожнього руху позивачем по справі ОСОБА_1 В судовому оглянуті матеріали відеозапису, з яких вбачається, що автомобіль позивача знаходиться на місці для паркування автомобілів для інвалідів, про те вказані відеоматеріали не спростовують пояснення позивача та свідків, які знаходилися у транспортному засобі, та один з яких є інвалідом другої групи, оскільки відео фіксація не відображає подію коли позивач на своєму автомобілі заїжджає на стоянку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що є інвалідом 2-ої групи та у звязку з тим, що за станом здоровя йому важко пересуватись, він 23.04.2018 року попросив свого знайомого ОСОБА_1 відвезти його до Управління Патрульної поліції для вирішення певних питань після ДТП. Підїхавши до управління патрульної поліції за адресою м. Одеса вулиця Академіка Корольова, 5, всі місця для паркування були зайняті, але наприкінці парковочної смуги було два вільних місця і позначка що ці місця зроблені для паркування на них автомобілів на яких пересуваються інваліди. Так як ОСОБА_3 важко пересуватись, то позивач вирішив що може зупинитися на одному з цих місць щоб він мав можливість вийти із автомобіля та піти по своїх справах. Так, ОСОБА_1 увімкнув знак вимушеної стоянки, заїхав на паркомісце, але тут до нього підбігли поліцейські, які почали говорити, що незважаючи на те, що позивач перевозить інваліда його автомобіль не облаштований спеціально для перевозки інвалідів, та немає ліцензії на таку перевозку, таким чином позивач скоїв правопорушення. Після чого ОСОБА_3 продемонстрував поліцейському посвідчення інваліда, однак поліцейський ніяк не відреагував на його посвідчення та повідомив, що ОСОБА_1 у будь-якому випадку порушив правила дорожнього руху, начебто перетнувши подвійну суцільну смугу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 23.04.2018 року він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який є інвалідом 2-ої групи поїхав до Управління Патрульної поліції для вирішення певних питань ОСОБА_3 після ДТП. Підїхавши до управління патрульної поліції за адресою м. Одеса вулиця Академіка Корольова, 5, всі місця для паркування були зайняті, але наприкінці парковочної смуги було два вільних місця і позначка що ці місця зроблені для паркування на них автомобілів на яких пересуваються інваліди. Так як ОСОБА_3 важко пересуватись, позивач вирішив зупинитися на одному з місць призначених для інвалідів, щоб ОСОБА_3, якому важко пересуватись мав можливість вийти із автомобіля та піти по своїх справах. ОСОБА_1 увімкнув знак вимушеної стоянки, заїхав на паркомісце, але тут до нього підбігли поліцейські, зауваживши, що він заїхав на місце призначене для паркування автомобілів, якими керують або які перевозять інвалідів. Після цих слів поліцейських ОСОБА_5 який сидів на задньому сидінні, витягнув посвідчення інваліда та показав патрульним. Поліцейські не реагували, вказували, що позивач порушив правила дорожнього руху, оскільки перетнув подвійну суцільну смугу руху.

Відповідно до ч.6 ст.30 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Суд вважає, що наданими матеріалами не доведена вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП. Натомість позивач надав докази того що 23.04.2018 року відвозив свого знайомого ОСОБА_5 до Управління патрульної поліції за адресою місто Одеса вулиця академіка Корольова,5, який має другу групу інвалідності що підтверджується посвідченням інваліда № 139874 виданим УПФ Приморського району, а тому мав право зупинитися у зазначеному місці для інвалідів. Суд приймаючи рішення про задоволення позову враховує, що позивачем, який є адвокатом ОСОБА_6 обласної колегії адвокатів направлено адвокатський запит до керівника КП СМЕП «Компанія по благоустрою доріг» в якому просив надати копію технічної документації щодо розмітки місць для паркування автомобілів за адресою м. Одеса вулиця Академіка Корольова, 5 ( вздовж проїзної частини напроти розташування будинку Управління Патрульної поліції Одеської області). Як вбачається з відповіді директора КУ « Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» ОСОБА_6 міської Ради, позивачу повідомлено, що у відповідності до Статуту підприємства КУ «СМЄП» ОМР відносно розробки схеми організації зупинки по вулиці Ак. Корольова, 5 напроти будівлі патрульної поліції повідомляють, що в розробці схеми по вказаній адресі КУ «СМЄП» ОМР участі не приймало. У даний час це поза компетенцією КУ « Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» ОСОБА_6 міської Ради.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обовязку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 122, 293 КУпАП України, ст.ст. 6, 9, 77, 90, 227-228, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 373298 від 23.04.2018 року задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 373298 від 23.04.2018 року старшого лейтенанта поліції інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до ОСОБА_6 апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2018 року.

Головуючий: