Справа № 592/3215/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 592/3215/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Бегунца А.О. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2017, суддя Хитров Б.В., м. Суми, повний текст складено 19.04.17 по справі № 592/3215/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду до інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2 , в якому просить суд постановити рішення яким скасувати постанову про на накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 915371.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу, вважає її такою, що прийнята з рішенням норм матеріального та процесуального права, в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Постанова про накладення адміністративного стягнення не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення ОСОБА_1, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розяснено його права та обовязки, враховано особу порушника, розглянуто клопотання в разі їх наявності. Також, відповідачем не доведено наявність самих матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку про те, що відповідачем всупереч положень КУпАП, не було проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст. ст. 278, 279 КУпАП. Крім того, зазначає, що він не керував зазначеним автомобілем, знаходився в ньому у якості пасажира, про що неодноразово повідомляв працівників поліції. Твердження Ковпаківського районного суду м. Суми про те, що факт порушення правил дорожнього руху, та складання постанови серія АР № 915371 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 126 'КУпАП зафіксовано на нагрудну відеокамеру інспектора патрульної поліції не відає дійсності, оскільки на даному відеозаписі не можливо встановити хто саме керував транспортним засобом. Також, в матеріалах справи наявний поліс № АК/2751855 від 13.01.2017р., який предявлено працівникам поліції, але з незрозумілих причин, він не був ними прийняти до уваги. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2017 по справі №592/3215/17, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач неодноразово повідомлявся про розгляд справи, а саме на адресу , вказану як в позові так і в апеляційній скаргі , направлялися повістки про виклик у судове засідання , але поштові відправлення повернулися до суду з відмітками пошти : " повернення за закінченням встановленого строку зберігання".

19.06.2018 року Харківським апеляційним адміністративним судом було напрвлено лист керівнику Центру поштового зв'язку та керівнику відділення поштового зв"язку № 64 з проханням повідомити суд про результати направлення кореспонденції на адресу ОСОБА_1

03.07.2018 року до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшов лист Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", в якому зазаначають, що за повідомленням Сумської дирекції Укрпошти рекомендований лист №090 із повідомленням про вручення на імя ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 40000) доставлявся працівниками відділення поштового звязку, надалі - ВПЗ, №21 м. Суми 04.06.2018 року згідно з адресою зазначеною на поштовому відправленні, проте не був вручений, оскільки доступ до будинку обмежений через зачинену огорожу. Повідомлення про надходження даного листа залишене в абонентській поштовій скриньці, яка розташована біля огорожі цього будинку. Повторне повідомлення доставлене 06.06.2018 року. Станом на 27.06.2018 року рекомендований лист №090 знаходиться у наявності ВПЗ №21 м. Суми. У разі неодержання даного листа до 02.07.2018 року, його буде повернуто за зворотною адресою.

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Тобто відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважаються повідомленим належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 20.12.2016 року інспектором роти №3 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2 була винесена постанова про адміністративне правопорушення серія АР № 915371. В постанові зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом порушив правила дорожнього руху, порушення полягало в тому, що 17.03.2017 року о 15 годині 20 хвилин в м. Суми пр.. Курський, 103 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ21101, д.н. НОМЕР_1, не витримав безпечного інтервалу між т.з., допустив зіткнення з т.з., під час перевірки не мав при собі поліса цивільно-правової відповідальності наземних транспортним засобом, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст.126 ч.1 КУпАП , тому на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того , що інспектором правомірно винесено у відношенні ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 915371 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,0грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп.«ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Підпунктом 1 п.2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов'язок мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред'являти його для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух лише у випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, пунктом 21.1 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п.21.2 наведеної статті контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Згідно з п.21.3 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов'язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Як вбачається з матеріалів справи, не спростовано позивачем, підставою перевірки документів став факт зіткнення автомобіля позивача із іншим , тобто сталася дорожньо-транспортна пригода, що свідчить про правомірність вимог відповідача щодо предявлення для перевірки страхового полісу.

В даному випадку, відповідачем встановлений, а позивачем не спростованийфакт відсутності у позивача (водія) страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідачем вірно встановлено в діях відповідача склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо доводів апелянта з посиланням на те , що він не керував зазначеним автомобілем, знаходився в ньому у якості пасажира, про що неодноразово повідомляв працівників поліції є безпідставними, виходячи з наступного.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2017 року по справі 592/3217/17,, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 20 червня 2017 року , ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.

При розгляді цієї справи судом встановлено , що ОСОБА_1 17 березня 2017 року керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21101», реєстраційний № НОМЕР_1 в м. Суми, по пр. Курському, знаходячись у стані алкогольного спяніння згідно результатів, підтверджених протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно ОСОБА_1, поясненнями до протоколу про адміністративне правопорушення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відеозаписом з нагрудної камери інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Суми ОСОБА_6 та його поясненнями , наданими останнім в судовому засіданні суду першої інстанції. Мотиви апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 взагалі не керував автомобілем та те, що пояснення свідків у справі є недопустимими доказами, суд розцінив як обраний ним спосіб захисту від обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Проте, позивачем ні до суду першої інстанції , ні до суду апеляційної інстанції такі докази не надані.

З огляду на наявні у матеріалах справи документи, що підтверджують факт знаходження ОСОБА_1 у момент вчинення адміністративного правопорушення 17 березня 2017 року за кермом транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 21101» та факт вчинення ним адміністративного правопорушення , відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкцій, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Тобто , доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 271, 286, 310, 315, 321 , 323, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2017 по справі № 592/3215/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9