Справа № 9901/377/18
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 9901/377/18

Провадження № 11-361заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (судді Анцупова Т. О., Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчук В. М., Стародуб О. П.) у справі № 9901/377/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та

ВСТАНОВИЛА:

09 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до КДКП, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, виражену у ненаданні відповіді на його запити від 06 листопада та 28 грудня 2017 року;

- зобов'язати відповідача надати відповіді на запити ОСОБА_3 від 06 листопада та 28 грудня 2017 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача 250 тис. грн як компенсацію моральної шкоди.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 06 листопада 2017 року засобами електронного зв'язку звернувся до Комісії із запитом на отримання інформації. Не отримавши відповіді на вказаний запит, позивач 28 грудня 2017 року повторно звернувся до відповідача. Станом на момент звернення до суду з цим позовом відповідей на вказані звернення позивач не отримав. На думку ОСОБА_3, відповідачем порушено статтю 20 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) та статтю 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII), що завдало позивачу моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування його особистості на конституційних засадах.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 01 березня 2018 року в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із постановленим у справі рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначив, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки суд припустився помилок, вказуючи електронну адресу, на яку було прохання відправити відповідь, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_1» замість «ІНФОРМАЦІЯ_2». Крім того, суд не дослідив обставин справи та не зважив на фактичне порушення відповідачем прав позивача. На думку скаржника, відповідачем порушено термін надання відповіді на його звернення та вбачаються сумніви щодо достовірності доказів, які були надані суду. Крім того, суд першої інстанції не дослідив інші докази, а саме журнал вихідної кореспонденції КДКП, вміст технічних записів з поштової скриньки відповідача. На підставі викладеного позивач просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Комісії зазначив, що в апеляційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального чи процесуального права. Крім того, допущена судом описка в рішенні не є підставою для скасування цього рішення. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишити без змін.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення.

Суд установив, що 06 листопада 2017 року ОСОБА_3 з адреси електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_3» на офіційну електронну адресу КДКП «» направив запит на інформацію, в якому просив надати йому фотокопії двох дисциплінарних скарг, які надійшли до Комісії 03 листопада 2017 року щодо військового прокурора ОСОБА_6 та прокурора військової прокуратури ОСОБА_4Відповідь на цей запит позивач просив направити на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а. с. 30 - 31).

09 листопада 2017 року ОСОБА_3 на адресу електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідачем з офіційної електронної адреси «» було направлено відповідь від 09 листопада 2017 року

№ 11/2/4-66пз-17-61 вих-12 за підписом Голови Комісії Грушковського В., у якій вказано, що запит позивача розглянуто, у зв'язку з чим йому направляються копії його дисциплінарних скарг щодо військового прокурора ОСОБА_6 та прокурора військової прокуратури ОСОБА_4 (а. с. 33 - 36).

28 грудня 2017 року ОСОБА_3 з адреси електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_3» на офіційну електронну адресу КДКП «» направив запит на інформацію, в якому з посиланням на відсутність відповіді на запит від 06 листопада 2017 року просив підтвердити, що Комісія свідомо порушує Закон № 393/96-ВР та Закон № 2657-XII. Відповідь позивач просив надати на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а. с. 37, 38).

05 січня 2018 року ОСОБА_3 на адресу електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_2» КДКП з офіційної електронної адреси «» було направлено відповідь від 05 січня 2018 року

№ 11/2/4-66пз-17-528 вих-18 за підписом Голови Комісії Грушковського В., у якій вказано, що запит позивача на інформацію від 06 листопада 2017 року розглянуто та 09 листопада 2017 року о 17 год. 09 хв. йому надіслано відповідь на зазначену у вказаному запиті адресу електронної пошти. При цьому позивачу повторно направлено фотокопії дисциплінарних скарг щодо зазначених прокурорів (а. с. 39, 40).

20 лютого 2018 року позивачу на електронні адреси «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» направлено копії відповідей на його запити від 06 листопада та 28 грудня 2017 року (а. с. 21 - 23).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив з того, що відповідачем надано позивачеві відповіді на його запити та інформацію з дотриманням порядку, встановленого Законом № 393/96-ВР та Законом № 2657-XII, а тому відсутні неправомірні дії (бездіяльність) КДКП, які полягають в ненаданні відповідей на запити від 06 листопада 2017 року та від 28 грудня 2017 року.

ВеликаПалата Верховного Суду погоджується з цими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною першою статті 5 Закону № 2657-XII визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

У частині другій статті 7 Закону № 2657-XII зазначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону № 393/96-ВР, зокрема, передбачено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

З матеріалів справи убачається, що 06 листопада 2017 року ОСОБА_3 з адреси електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_3» на офіційну електронну адресу КДКП «» направив запит на інформацію, у якому просив надати йому фотокопії двох дисциплінарних скарг, які надійшли до Комісії 03 листопада 2017 року щодо військового прокурора ОСОБА_6 та прокурора військової прокуратури ОСОБА_4 Відповідь на цей запит позивач просив направити на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а. с. 30, 31).

28 грудня 2017 року ОСОБА_3 з адреси електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_3» на офіційну електронну адресу КДКП «» направив запит на інформацію, у якому з посиланням на відсутність відповіді на запит від 06 листопада 2017 року просив підтвердити, що Комісія свідомо порушує Закон № 393/96-ВР та Закон № 2657-XII. Відповідь позивач просив надати на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а. с. 37, 38).

Згідно з частинами першою та третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Частиною першою статті 20 цього Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, органи, до яких направлено звернення, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. При цьому звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду даються тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Як установлено матеріалами справи, 09 листопада 2017 року ОСОБА_3 на адресу електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідачем з офіційної електронної адреси «» було направлено відповідь від 09 листопада 2017 року № 11/2/4-66пз-17-61 вих-12 на звернення позивача від 06 листопада 2017 року, в якій вказано, що запит ОСОБА_3 розглянуто, у зв'язку із чим позивачу направляються копії його дисциплінарних скарг щодо військового прокурора ОСОБА_6 та прокурора військової прокуратури ОСОБА_4 Вказана відповідь підписана Головою КДКП Грушковським В. (а. с. 33 - 36).

Матеріалами справи також установлено, що 05 січня 2018 року ОСОБА_3 на адресу електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_2» Комісією з офіційної електронної адреси «» було направлено відповідь від 05 січня 2018 року № 11/2/4-66пз-17-528 вих-18 за підписом Голови КДКП Грушковського В. на звернення позивача від 28 грудня 2017 року, в якій вказано, що запит позивача на інформацію від 06 листопада 2017 року розглянуто та 09 листопада 2017 року о 17 год. 09 хв. йому надіслано відповідь на зазначену у вказаному запиті адресу електронної пошти. При цьому позивачу повторно направлено фотокопії дисциплінарних скарг щодо вказаних прокурорів (а. с. 39, 40).

За таких обставин, Комісією вчасно розглянуто звернення позивача від 06 листопада й 28 грудня 2017 року та надано відповіді за результатами їх розгляду за підписом голови КДКП, які надіслані на електронну адресу ОСОБА_3, що була вказана у цих зверненнях.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що відповідачем надано позивачеві відповіді на його запити на інформацію з дотриманням порядку, встановленого законами № 393/96-ВР та № 2657-XII, а тому з боку Комісії відсутні неправомірні дії або бездіяльність.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Разом з тим порушення прав позивача не знайшло свого підтвердження за результатами розгляду справи, а тому підстави для задоволення заявлених вимог про відшкодування такої шкоди відсутні.

Ураховуючи викладене, правильними також є висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки останні є похідними від основної позовної вимоги, а саме про визнання протиправною бездіяльності відповідача, у задоволенні якої обґрунтовано відмовлено судом.

ВеликаПалата Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд припустився помилок, вказуючи електронну адресу, на яку було прохання відправити відповідь, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_1» замість «ІНФОРМАЦІЯ_2», ураховуючи, що вказана описка суду першої інстанції була виправлена ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року відповідно до частини першої статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). При цьому ця описка не призвела до неправильного вирішення справи.

Доводи позивача про наявність у нього сумнівів щодо достовірності доказів, які були надані відповідачем до суду, а також про недослідження судом інших доказів, а саме журналу вихідної кореспонденції, вмісту технічних записів з поштової скриньки відповідача, є необґрунтованими, оскільки скаржником не зазначено, у чому саме полягає недостовірність та сумнівність указаних доказів КДКП, а отже, необхідність дослідження інших доказів. При цьому позивач не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про дослідження інших доказів шляхом витребування журналу вихідної кореспонденції КДКП або інших доказів.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, Велика Палата Верховного Суду залишає апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 266, 308, 311, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

Повний текст постанови підписано 13 липня 2018 року.