Справа № П/811/605/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2018 рокусправа № П/811/605/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Лукманова О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 (суддя Ю.П. Пасічник)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення та зобов'язати вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач листом від 09.02.2018 року повідомив про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Межирічківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Позивач наголошує, що зазначені дії відповідача є протиправними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України, а тому просить суд зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Межіричківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням без якого не може бути реалізовано право на отримання земельної діяльності у власність. Тому відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись з позовом позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його права, якої у дійсності не існує. Натомість, відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_1) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що висновки суду є помилковими, оскільки суперечать нормам матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідач за результатами розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - прийняв рішення про відмову у наданні дозволу. Вважає, що оскільки відповідний орган прийняв рішення про відмову у наданні дозволу, то позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на землю. При цьому проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, видом документації із землеустрою. Оскільки першим етапом для реалізації права на землю є отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі якого можна замовити проект землеустрою, то за умови виконання позивачем вимог ч. 6 ст. 118 ЗКУ, вважає, що позивач володіє законним інтересом, що підлягає захисту. Вважає, що відмова відповідача у наданні дозволу є протиправною. При цьому позивач позбавлений можливості замовити відповідний проект на підставі абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗКУ, оскільки відповідачем надано мотивовану відмову у наданні такого дозволу. Зазначає, що потребує захисту не тільки право, а й інтерес позивача. Вважає також, що суд застосував правові позицію ВС, яка не відповідає даним правовідносинам.

Представником відповідача надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Натомість, до суду зазначений відзив надійшов 23.06.2018 року (після прийняття постанови по даній справі), тому колегія суддів апеляційної інстанції не досліджувала доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники процесу в судове засіданні не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 16.01.2018 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Межирічківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.10).

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду, копії правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна (а.с.7, 8, 11, 12, 14-15).

Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області листом від 09.02.2018 року №О-183/0-743/0/17-18 фактично відмовляє позивачеві та інформує про наявність переліку пропонованих для відведення земельних ділянок (а.с.9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Земельного кодексу України, КАС України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2000га., яка датована 16.01.2018. (а.с. 10). Також матеріали справи містять відповідь Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, датована 09.02.2018 № О-183/0-743/0/17-18, згідно якої зазначено, що з метою раціонального використання земельних ділянок, у відповідності до ЗУ «Про охорону земель» Головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області. Інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Тому відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також зазначено, що в силу ст. 124 ЗКУ передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади (а.с.9).

Проаналізувавши зміст зазначеного листа відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що за своєю правовою природою та суттю в листі фактично зазначено рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, та зазначає, що така відповідь суб'єкта владних повноважень дійсно містить в собі рішення, яке можливо оскаржити в силу КАС України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач звертаючись до суб'єкта владних повноважень просила надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Межирічківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.10). Цією заявою позивач почала реалізовувати своє право на землю, яке передбачено рядом законодавчих норм України, включаючи Конституцію України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, пунктом "в" ч. 3 ст.116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Держгеокадастр України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Прем'єр міністра.

Відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час звернення позивача до відповідача) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, відмова у наданні дозволу повинна бути мотивованою. При цьому, відмова допускається лише в випадках, встановлених законом.

Так, частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, в абзаці 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми Земельного кодексу України, дійшов висновку, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

З такою позицією суду першої інстанції (щодо самостійного замовлення розробки проекту) можливо погодитися, оскільки матеріали справи не містять наказу Держгеокадастру, який є тим документом, який унеможливлює самостійне замовлення розробки проекту, передбачене абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. Отже, на даний час позивач може скористатися нормою зазначеною в абзаці 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України щодо самостійного замовлення розробки проекту, оскільки Держгеокадастр у випадку відмови у наданні громадянину дозволу на розробку проекту землеустрою - повинен видавати відповідний наказ. Оскільки наказ не видано, то право позивача щодо реалізації свого інтересу відносно самостійного замовлення розробки проекту - не порушено. Лист Головного управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області від 09.02.2018 року №О-183/0-743/0/17-18 (на який посилається позивач як на відмову) не є за свою суттю наказом.

Дана правова позиція викладена в висновку Верховного Суду (постанова від 31.01.2018 у справі № 814/741/16 та постанова від 14.03.2018 року у справі №804/3703/16).

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються нормами законодавства.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси відповідача захищені, а права та інтереси позивача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суд від 23 березня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 21.06.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 21.06.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 01.07.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко