Справа № 754/11139/17
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/200/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.

за участю секретаря - Двірко Т.В.

без участі сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що з 19.08.2008 року по даний час він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію за вислугою років, обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 86 % середньомісячного заробітку на час виходу на пенсію. У відповідності до постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, та у зв'язку з підвищенням посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників, позивач має законне право на перерахунок пенсії. Згідно з довідкою Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 06.07.2016 року вказане підвищення заробітної плати суттєво впливає на розмір пенсії позивача. На підставі цієї довідки 13.07.2016 року позивач звернувся до Дарницького відділу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії). 13.07.2016 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року. Позивач вважає такі дії відповідача не законними та такими, що порушують його конституційні права, у зв`язку з чим просить суд визнати протиправними дії та рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.07.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 06.07.2016 року та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії) в розмірі 86 відсотків від розміру місячної заробітної плати позивача, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 06.07.2016 року та становить 19938,92 грн. без обмеження максимальним розміром та виплатити недоотриману частину виплат за минулий час з 01.01.2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Також позивачем 26.02.2018 року подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, яку обґрунтовано тим, що строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин, а саме через звернення 15.12.2016 року з даним позовом до Дарницького районного суду м. Києва суду та залишенням позову без руху.

З урахуванням того, що шестимісячний строк позовної давності у позивача обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів - 13.07.2016 року та з урахуванням переривання строку позовної давності через звернення до Дарницького районного суду м. Києва з позовом та поверненням позову, у зв'язку з не усуненням недоліків, то шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

За клопотанням представника відповідача у зв'язку із створенням юридичної особи - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка є правонаступником всіх прав та обов'язків припинених Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ухвалою суду від 01.06.2018 року, яка занесена до журналу судового засідання замінено сторону відповідача з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві її правонаступником на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в судове засідання теж не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся завчасно та належним чином.

Відповідно до письмового заперечення, що міститься в матеріалах справи вбачається, що пенсію позивачу за Законом України «Про прокуратуру» призначено з 19.08.2008 року. Станом на дату призначення пенсії положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ дійсно передбачали можливість її перерахунку, зокрема, у зв'язку зі збільшенням розміру місячного заробітку (працюючого прокурора) за відповідною посадою, з якої особа - вийшла на пенсію. Разом з тим, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії (13.07.2016 року) правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінилося. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовує норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до «Законів України «Про державну службу», ««Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. З 01.06.2015 року в порядку та на умовах, визначених вищевикладеними законами, призначення та перерахунок пенсії не здійснюється. Крім того, в частині 3 статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ХІУ визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог щодо здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру пенсії. Також представник відповідача вказував на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з моменту отримання відповіді від управління, а саме з 13.07.2016 року, тому строк позовної давності необхідно обчислювати з дня отримання позивачем такої відповіді. Тобто, у позивача 13.01.2017 року закінчився шестимісячний строк звернення з приводу оскарження дій управління.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи та інтереси.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України та визначають, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.08.2008 року є пенсіонером та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

13.07.2016 року позивач звернувся до Дарницького відділу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про здійснення належного перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам, відповідно до постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, надавши відповідну заяву та довідку Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 09.07.2016 року.

13.07.2016 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовило ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 09.07.2016 року, оскільки згідно Закону України №213 від 02.03.2015 року з 01.06.2015 року скасовано норми, щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з вищевикладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені не перераховуються.

Однак, з вказаними доводами представника відповідача, суд не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), прокурори і слідчі за стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (річної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З урахуванням цієї норми, ОСОБА_1 у 2008 році призначено пенсію за вислугою років в розмірі 86 % середньомісячного заробітку.

Частиною 12 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною 17 статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. На підставі частини 18 статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим законом призначена пенсія, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Законом № 3668-ХІ, який набрав чинності з 01.10.2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається і слідчим у разі реалізації ними такого права. Таким чином, з 01.10.2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорсько-слідчим працівникам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789 - XII, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частини цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Змінами у статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які були внесені Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VІ встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугою років прокурорам та слідчим, яка призначається після 08.07.2011 року та до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з викладеним, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються. Крім того, ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-18 передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій визначаються Кабінетом Міністрів України. На сьогодні в Україні така постанова відсутня.

У п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, зазначено лише про призначення пенсій, тобто це стосується осіб, які звертаються вперше про призначення пенсії. Отже, новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений вищевказаними законами не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності.

Таким чином, нова редакція ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ст. 86 нового Закону України «Про прокуратуру» (2014 року) суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цих законів.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державного захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункт 2 мотивувальної частини рішення від 20.06.2001 року №10-рп/2001).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція сформульована і Верховним Судом України, зокрема постановами в адміністративних справах від 10.12.2013 року (справа№21-420-а-13), від 10.12.2013 року (справа №21-348-а-13), від 17.12.2013 року ( справа № 21-445-а-13), від 06.10.2015 року (справа №21-2432/15). Верховний Суд України вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення пенсії. Також зазначає, що процедури призначення пенсії та перерахунку різні за змістом і механізмом.

Верховною Радою України, 02.03.2015 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII у якому в Прикінцевих положеннях передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Також в мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 22.04.2014 року по справі №21-484а13 зазначено, що системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком проведення перерахунку, повідомляють орган ПФУ.

З 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1, 3 статті 116). Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

У випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України вона вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу. Такого висновку дійшов і Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13.05.2015 року (пункти 2.1. та 2.2. мотивувальної частини рішення). З огляду на зазначене, визнання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційним Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Зі спірного питання склалася судова практика (зокрема ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2016 року по справі №756529/16-а, від 27.09.2017 року по справі №760/8025/17), ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017 року у справі № 201/14069/17, ухвала ВАСУ від 11.07.2017 року по справі №К/800/4116/17). В даних судових рішеннях, які набрали законної сили зазначено, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законами зміни до Закону України «Про прокуратуру» стосуються порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Практика Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) дає ґрунтовні підстави для ствердження, що під час вирішення питань щодо порушення державами учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, в справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «наявним майном» або коштами, уключаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (Рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). В контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поняття «майно» охоплює, як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які, заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»).

При цьому, ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин, як на свою власність. Таким чином, стаття 1 вказаного Першого протоколу повинна бути застосована судом для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ, є достатні законні підстави. Таким чином, «правомірні (законні) очікування» - це очікування можливості здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі, якщо особу не виключено з кола осіб, які є носіями відповідного права. Окрім того, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності, як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, в Рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2001 року в справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109). Водночас із цим, у Рішенні ЄСПЛ від 26.06.2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52). Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, висловленими, зокрема, в постановах від 10.12.2013 року (№21-348а13) та від 17.12.2013 року (№21-445а13).

Таким чином, виходячи з наведених рішень Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України та судів вищого рівня, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов'язана: здійснювати функції щодо призначення (перерахунку), забезпечення своєчасного та в повному обсязі фінансування і виплати пенсій та надання соціальних послуг.

Згідно п.п.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районних у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2015 року за №41/26486) Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, особи, які отримують пенсію за вислугу років згідно з Закону України У «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 року) мають право на її перерахунок органами Пенсійного фонду України на підставі поданих такими пенсіонерами документів, зокрема довідок щодо розміру посадового окладу за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час здійснення перерахунку.

Згідно п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких було відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Керуючись ст.ст. 72-77 КАС України суд вважає, що Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій, які стосуються спірних правовідносин, не надано.

Згідно ч. 1-3 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень та зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Системний аналіз наведених норм матеріального і процесуального права дозволяє дійти висновку про можливість визнання оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання протиправним та скасування індивідуального акту оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання останнього вчинити необхідні дії з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у вигляді перерахунку призначеної йому раніше пенсії у зв'язку із підвищенням посадового окладу діючим прокурорам.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим, визнання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, а безпідставне поширення його на нове законодавство є порушенням ст. 58 Конституції України. Зміни внесені до Закону України «Про прокуратуру» стосуються нових призначень пенсії, а не перерахунку раніше призначеної пенсії. При перерахунку пенсії позивачеві має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення пенсії.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст.ст. 5, 9, 77, 139, 241, 242, 243, 246, 250, 254, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії) в розмірі 86 відсотків від розміру місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-1051зп від 06 липня 2016 року та становить 19938,92 грн. без обмеження максимальним розміром та виплати недоотриману частину виплат за минулий час з 01.01.2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1;

Відповідач: Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 ДРПОУ 42098368.

Суддя: Таран Н.Г.