Справа № 805/2857/18-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 р. Справа№805/2857/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Донецький металургійний завод» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Донецький металургійний завод» в якому просить:

- зобовязати Костянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Список №1) з 9 січня 2018 року, з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком№1 з 14 лютого 1986 року по 5 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу» з 5 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок», з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» у Публічному акціонерному товаристві «Донецький металургійний завод», а також період служби в Радянській армії з 12 листопада 1983 року по 6 січня 1986 року, скасувавши рішення Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23 березня 2018 року, як незаконне.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає наступне.

15 березня 2018 року позивачем була подана заява відповідачу про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» (Список №1).

23 березня 2018 року відповідачем було винесено рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» (Список №1), яке мотивовано тим, що він має страховий стаж 30 років 00 місяців 12 днів, а пільгового стажу за Списком № 1 00 років 00 місяців 00 днів.

До пільгового стажу за Списком №1 йому не зараховано періоди роботи з 14 лютого 1986 року по 05 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу», з 05 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок», з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» у звязку із відсутністю довідки пільгового характеру встановленого зразка, а також період служби в Радянській арії з 12 листопада 1983 року по 06 січня 1986 року.

Вважає рішення відповідача від 23 березня 2018 року щодо відмови у призначенні пільгової пенсії незаконним, оскільки з 03 жовтня 2017 року набули чинності зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1та на інших роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць , на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній», у таких випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Так, при поданні заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ним була подана трудова книжка де встановлено, що він працював з 14 лютого 1986 року по 5 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу» з 5 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок», з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» в Електросталеплавному цеху (металургійне спец плавильне виробництво) Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод».

Також, до заяв про призначення пенсії ним було додано довідку, яка підтверджує пільговий характер роботи за вказані періоди 08/31-235 від 14 березня 2017 року, яка видана ПАТ «Донецький металургійний завод» із зазначенням посад за якими він працював, періодів роботи зі шкідливими умовами праці, номер Списку, розділ, підрозділ, пункт та код професії, а також підстава видачі довідки.

Відповідачем не заперечувався факт, що посади «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу», «підготовника складів з розливання плавок», «майстра» відносяться до Списку №1 та атестовані у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 442. Єдиною підставою відмови є подання довідок з підприємства неналежного зразка, які видані на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні.

У звязку з чим він вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року вирішено відстрочити сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у даній справі

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання на 22 травня 2018 року о 10 год. 30 хв.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року відкладено підготовче засідання у звязку з ненаданням відповідачем відзиву на адміністративний позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 4 липня 2018 року.

3 липня 2018 року через відділ документообігу та архівної робот Донецького окружного адміністративного суду відповідачем було подано відзив на адміністративний позов в якому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 15 березня 2018 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12 серпня 1993 року зі змінами від 9 грудня 2015 року № 1028, у разі, коли підприємства, установи, організації або ї правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно індивідуальних відомостей, що надходять від роботодавця по застрахованій особі, ОСОБА_1 щодо спеціального трудового стажу надав звітність без зазначення коду підстави для обліку спеціального стажу, що дає підстави для обліку спеціального стажу для застосування пільг при визначення пенсії.

Заявником не надано довідку з підприємства, що уточнює пільговий характер роботи

На момент звернення у ОСОБА_1 відсутній пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідач просить су у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

4 липня 2018 року через відділ документообігу та архівної робот Донецького окружного адміністративного суду представником позивача було подано клопотання про проведення розгляду справ у порядку письмового провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 4 липня 2018 року замінено сторону відповідача з Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на його правонаступника Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25.

До судового засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 12 березня 2018 року № НОМЕР_1. Його фактичне місце проживання АДРЕСА_1 /а.с.15/.

15 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення».

При зверненні ОСОБА_1 було надано наступні документи:

- заява про призначення пенсії від 15 березня 2018 року за № 1609;

- копія паспорту громадянина України серії ВВ № 0746294, виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області від 24 жовтня 1997 року;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_2 від 14 березня 2018 року;

- копія трудової книжки від 04 травня 1982 року БТ-1 № 8399198;

- копія військового квитка НУ № 9440269 від 11 листопада 1983 року;

- копія диплому ЕТ №978411 від 5 липня 1983 року;

- копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 000048973 від 12 березня 2018 року.

Рішенням голови Комісії з припинення Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_3 від 23 березня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах так як на момент звернення відсутній необхідний стаж (6 років) та ОСОБА_1 не надано довідку з підприємства, що уточнює пільговий характер роботи /а.с.16-17/.

Відповідачем не взято до уваги довідки Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» від 14 березня 2017 року, оскільки вони були видані на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

Відповідачем було визнано, що загальний трудовий стаж позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії складає 30 років 00 місяці 12 днів, з яких в тому числі пільговий стаж по Списку №1 складає 00 років 00 місяців 00 днів.

Відповідно до п. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 21 року 06 місяців при зверненні з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до даних трудової книжки БТ-1 № 8399198, заведеної 4 травня 1982 року позивач ОСОБА_1 працював з 14 лютого 1986 року по 5 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу» (наказ № 398); з 5 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок» (розпорядження № 641/353-к), з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року (наказ № 409-к) на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» в Електросталеплавному цеху (металургійне спец плавильне виробництво) Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод». Розпорядженням № 20 від 20 січня 1995 року звільнений за власним бажанням ст.. 38 КЗпП /а.с.18-25/.

Відповідно до даних військового квитка НУ № 9440269 позивач ОСОБА_1В проходив службу в Радянській арії з 12 листопада 1983 року по 06 січня 1986 року /а.с.26-27/.

14 березня 2017 року позивачем ОСОБА_1 надано довідки Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» за вих. № 08/31-235 про підтвердження наявності пільгового стажу та довідку № 08/он відповідно до якої проводилося реорганізація заводу у період з 13 травня 1996 року по 14 квітня 2011 року /а.с.30/.

За приписами п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній», у таких випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Однак, вказані довідки відповідачем не були прийняті до уваги, оскільки вони видані на території, тимчасово непідконтрольній Українській владі як того вимагає Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, зі змінами, внесеними 9 грудня 2015 року № 1028.

Суть спору полягає в тому, що відповідач не визнав зазначений у довідках Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» від 14 березня 2017 року пільговий стаж, в яких зазначено час роботи позивача у період з 14 лютого 1986 року по 5 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу» з 5 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок», з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» в Електросталеплавному цеху (металургійне спец плавильне виробництво) Публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод», що також підтверджено записами в трудовій книжці.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як немає необхідного пенсійного стажу через неможливість проведення зустрічної перевірки на підтвердження пільгового стажу роботи у ПАТ «Донецький металургійний завод» було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.2 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням Конституції України та судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який є внутрішньо переміщеною особою, що перемістився з території тимчасово окупованого м. Донецьк та підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці.

Не прийняття відповідачем до відома уточнюючих довідок ПАТ «Донецький металургійний завод», які, видані на тимчасово окупованій території України, не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Список №1, оскільки позивачем надано відповідачу трудову книжку, що відповідно до приписів ст.. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є належним підтвердженням наявності пільгового стажу для призначення пенсії.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до внутрішньо переміщених осіб, які навіть теоретично не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в п. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеним громадянам України гарантується право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Тож вимога надати певні документи, які можна отримати лише на тимчасово окупованій території, по суті означає примушування повернутися на цю територію, що заборонено законом.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд підкреслює, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Крім того, відповідно до п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Будь-яких зауважень з приводу неналежності зроблених записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 О,В. відповідачем суду не надано.

Загальновідомо, що на території Луганської та Донецької областей відбувся збройний конфлікт, внаслідок якого частина цих областей була визнана окупованою місто Донецьк, де раніше проживав та працював позивач, відноситься до окупованих населених пунктів.

За цих обставин, суд приходить до висновку, що відомості про пільговий трудовий стаж позивача можуть бути встановлені головним чином із записів у трудовій книжці.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено письмовими доказами по справі, позивач ОСОБА_1 проходив службу в Радянській з 12 листопада 1983 року по 06 січня 1986 року та після служби в армії перебував у трудових відносинах з ПАТ «Донецький металургійний завод».

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба і перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки і органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зарахування періоду служби в Радянській армії з 12 листопада 1983 року по 6 січня 1986 року також підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачу судом було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі. За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь держави підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 704,80 грн. (на день подачі позовної заяви) за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись ст.ст. 2, 242, 243, 244, 245, 246, 293, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Донецький металургійний завод» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Скасувати рішення Голови комісії з припинення Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_3 від 23 березня 2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1.

Зобовязати Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: 8, пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Список №1) з 9 січня 2018 року, з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком№1 з 14 лютого 1986 року по 5 травня 1986 року на посаді «наждачника по видаленню поверхневих пороків металу» з 5 травня 1986 року по 27 грудня 1993 року на посаді «підготовника складів в розливання плавок», з 27 грудня 1993 року по 10 січня 1995 року на посадах «майстра зайнятого на гарячих дільницях робіт» у Публічному акціонерному товаристві «Донецький металургійний завод», а також період служби в Радянській армії з 12 листопада 1983 року по 6 січня 1986 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25, ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь Державного бюджету України.

Рішення складено та підписано 12 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, коли справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Стойка В.В.