Справа № 459/2728/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року

м. Київ

справа №459/2728/16-а

адміністративне провадження №К/9901/38571/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Берназюка Я.О., Гриціва М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 07.07.2017р. (суддя - Новосад М.Д.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017р. (судді: Яворський І.О., Кухтей Р.В., Нос С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром;

- зобов'язати відповідача утриматись від виплати йому пенсії з обмеженням максимальним розміром.

- зобов'язати відповідача виплатити (доплатити) з 09.12.2015 року по день ухвалення судового рішення різницю невиплаченої пенсії, яка обмежувалась максимальним розміром, за мінусом виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обмеження розміру пенсії є протиправним і таким, що порушує його право на соціальний захист. Крім того згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 р. Також встановлення обмеження максимального розміру пенсії суперечить нормам статей 8, 46, 58, 64 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 13.05.1997р. № 1-зп, від 19.04.2000р. № 6-рп/2000, від 03.06.2013р. № 3-рп/2013.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 07.07.2017р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017р. в задоволенні позову відмовлено.

З ухваленими у справі судовими рішеннями не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що пенсія йому призначена до набрання чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", а тому повинна виплачуватися без обмежень максимальним розміром.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України №213-VIII від 02.03.2015р. тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч. 7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VIII, що набрала чинність з 01.01.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач з 2009 року перебуває на обліку у відповідача як одержувач пенсії за віком.

Позивача за його заявою з 09.12.2015р. переведено на пенсію за віком державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 "Про державну службу".

Листом відповідача від 28.09.2016р. позивача повідомлено про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VIII розмір його пенсії становить 10740 грн. (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.)

Також повідомити, що Верховною Радою України 02.03.2015 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213- VIII, який внесено зміни до деяких законодавчих актів України. Зміни стосуються виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Зокрема, було внесено зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу" де зазначено, що: " тимчасово у період з 01 квітня 2015 р. по 31 грудня 2015р. у період роботи на інших посадах/ роботах, пенсія призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів гарантії їх соціального захисту" розмір якої перевищує 150% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Законом України від 24.12.2015 №911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2016р. продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у 2016 році, тобто обмеження щодо виплати пенсії проводиться у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016р.

На даний час пенсія виплачується у розмірі 85% як працюючій особі, а саме 9129.00грн.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до положень ч. 7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України №213-VIII від 02.03.2015р. тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також згідно ч. 7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VIII, що набрала чинність з 01.01.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що відповідач діяв правомірно при обмеженні виплати позивачу пенсії у 2016 року максимальним розміром 10740 гривень.

Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з того, що положення частини третьої статті 138 Закону №2453-VI в редакції Закону №3668-VI Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині обмежень максимального розміру довічного грошового утримання, тому з 03.06.2013 року такі виплати повинні здійснюватися без обмеження граничного розміру.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач по справі є таким, що не має права на відставку, а був звільнений з посади судді лише у зв'язку з досягненням 65-річного віку. При цьому позивач по справі отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу», а не довічне грошове утримання судді.

Крім того, суди виходили з того, що Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII; абзаців 1, 2, 3, 4 та 1, 2 речень абзацу 6 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, з 08 червня 2016 року визнано неконституційними положення пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII лише в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, Конституційним Судом України не були визнані неконституційними положення 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» за яким отримує пенсію позивач.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що станом на час переведення позивача на пенсію у грудні 2015 року відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" законодавством було встановлено максимальний розмір пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Такі положення закону у спірний період діяли, неконституційними не визнавались і підлягали застосуванню відповідними суб'єктами в тому числі пенсійними органами під час виплати пенсій.

Посилання позивача на положення пункту 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" не можна визнати обґрунтованими, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що приймаючи рішення про обмеження розміру пенсії відповідач керувався чинними на той час положеннями Закону України "Про державну службу", якими не передбачено, що такі обмеження не застосовуються до пенсіонерів, пенсії яким призначено до набрання ним чинності.

Також безпідставним є посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що пенсію йому як державному службовцю призначено до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VIII, яким обмежено розмір пенсії у 2016 році також є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки на час призначення пенсії позивачу у грудні 2015 року, обмеження розміру пенсій державним службовцям десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, визначалось положеннями ч. 7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України №213-VIII від 02.03.2015р. Крім того, станом на 01.01.2016р. сума 10740 гривень дорівнювала десятьом прожитковим мінімумам, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014р., Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 07.07.2017р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017р. у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

М.І. Гриців