Справа № 826/6276/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2018 року № 826/6276/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П. при секретарі судового засідання Кириллові М.С.,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (ордер від 21.06.2018 серії ЧН № 036637)

від відповідача - Берези Я.О. (довіреність від 01.03.2018 № 06/14),

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2017 позовну заяву було залишено без руху

Ухвалами від 06.06.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 12.04.2018 у якості свідка допитано ОСОБА_4, яку попереджено про кримінальну відповідальність передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач помилково дійшов висновку про те, що між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 склалися трудові відносини, оскільки не було враховано той факт, що між ними укладено договір від 15.02.2017 № 02/17 про надання послуг за яким ФОП ОСОБА_4 надавались позивачу послуги, щодо консультування у сфері продажу текстильних виробів оплата за якій здійснювалась відповідно до кількості відпрацьованих годин та фактично наданих послуг. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив, який обґрунтовує тим, що на підставі доручення Державної служби України з питань праці від 30.03.2017 №1492/4.3/4.1 -ЗВ-17 та звернення ОСОБА_5 від 15.03.2017 проведена позапланова перевірка ФОП ОСОБА_3, якою встановлено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме, працівник допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач посилався на те, що під час перевірки позивачем не було надано жодних документів на підтвердження укладення господарського договору між нею та громадянкою ОСОБА_4 Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

В період з 21.04.2017 по 24.04.2017 Головним управлінням Держпраці у Київській області на підставі доручення Державної служби України з питань праці від 30.03.2017 №1492/4.3/4.1 -ЗВ-17, звернення ОСОБА_5 від 15.03.2017, наказу від 19.04.2017 № 1104 та направлення на перевірку від 19.04.2017 № 899 проведена позапланова перевірка додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо ФОП ОСОБА_6 за результатами якої складено акт від 24.04.2017 № 26-151/484, яким встановлено порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

Зазначеним актом встановлено наступне: "Перевірка додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_3 проводиться за зверненням ОСОБА_5 від 15.03,2017, у якому він зазначає» що ФОП ОСОБА_3 орендуючи торговельні місця НОМЕР_2 на території КП «Житній ринок» використовує найману працю гр. ОСОБА_4 без офіційного оформлення трудових відносин.

Так, під час проведення перевірки у ФОП ОСОБА_3 з 21.04.2017 встановлено, що гр. ОСОБА_4, на торговому місці НОМЕР_3 на території КП «Житній ринок» виконує обов'язки продавця, а саме; надає консультації щодо походження товару та про ціни на товар, який знаходиться на полицях (столах) вказаного вище торгового місця. Крім того, згідно з поясненням ОСОБА_4 від 21.04.2017р. вона приходить допомагати ФОП ОСОБА_3 чотири рази на тиждень по 3-4 години в день, підтверджуючих документів щодо офіційного оформлення трудових відносин із гр. ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_3 не надано, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 було допущено до роботи без укладення трудового, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

24.04.2017 Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено припис № 26-151/484-355, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 приписано вжити заходи щодо усунення порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

03.05.2017 Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 283, якою на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України вирішено накласти на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 штраф у розмірі 96 000,00 грн.

Позивач не погоджуючись з приписом від 24.04.2017 № 26-151/484-355 та постановою від 03.05.2017 № 283 звернулась з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.05.2017 №283 на позивача накладено штраф на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України за порушення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України та порушення відповідної норми зобов'язано усунути приписом від 24.04.2017 № 26-151/484-355.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.05.2017 № 283 та припис від 24.04.2017 № 26-151/484-355 були прийняті на підстав акту від 24.04.2017 № 26-151/484 відповідно до якого під час перевірки позивача 21.04.2017 встановлено, що гр. ОСОБА_4, на торговому місці НОМЕР_3 на території КП «Житній ринок» виконує обов'язки продавця, а саме; надає консультації щодо походження товару та про ціни на товар, який знаходиться на полицях (столах) вказаного торгового місця та згідно пояснень останньої вона приходить допомагати позивачу чотири рази на тиждень по 3-4 години в день, у той час, як підтверджуючих документів щодо офіційного оформлення трудових відносин із гр. ОСОБА_4 позивачем надано не було.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що ФОП ОСОБА_4 . надавала їй послуги щодо консультування у сфері продажу текстильних виробів на виконання укладеного між ними договору від 15.02.2017 № 02/17 про надання послуг на підтвердження чого надала суду копію вказаного договору та складених до нього актів приймання наданих послуг.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору позивач доручає, а ФОП ОСОБА_4 надає послуги щодо консультування у сфері продажу текстильних виробів (здійснює допомогу щодо надання інформації в частині вироблення текстильних виробів, їхнього матеріалу, фарб, технології виробництва).

Пунктами 2.1 та 2.2 договору від 15.02.2017 № 02/17 визначено, що розрахунок за надані послуги проводиться за фактом наданих, конкретних послуг за актом прийому - передачі та вартість послуг визначається з урахуванням затраченого часу в еквіваленті за одну годину 200,00 грн. та не може перевищувати в сукупності наданих послуг більш ніж 3000,00 грн. за місяць.

Факт отримання позивачем від ФОП ОСОБА_4 послуг з консультування у сфері продажу текстильних виробів підтверджується актами приймання наданих послуг та оплати за них рахунками - фактурами, прибутковими касовими ордерами та квитанціями до них, копії яких наявні в матеріалах справи.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 підтвердила факт надання позивачу послуг з консультування у сфері продажу текстильних виробів саме за договором від 15.02.2017 № 02/17.

Згідно з частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами першою та сьомою статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 262 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Таким чином, відповідно до змісту договору від 15.02.2017 № 02/17 позивач та ФОП ОСОБА_4 перебувають у господарсько - правових відносинах, а не у трудових відносинах, як на те посилається в акті від 24.04.2017 № 26-151/484 відповідач.

Посилання відповідача на факт того, що позивачем до перевірки не було надано договір від 24.04.2017 № 26-151/484 та акти приймання наданих послуг, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту реалізації наданого їй пунктом 6 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015, № 96 щодо одержання від позивача письмових пояснень, матеріалів та інформації щодо характеру правовідносин з ФОП ОСОБА_4

Доказів на підтвердження факту існування трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_4 відповідачем суду надано не було.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідно до змісту договору від 15.02.2017 № 02/17 позивач та ФОП ОСОБА_4 перебувають у господарсько - правових відносинах, у той час. як відповідачем доказів на підтвердження факту існування між ОСОБА_4 та позивачем трудових правовідносин суду надано не було, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку відповідача щодо допущення позивачем порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та наявність підстав для визнання протиправними та скасування припису від 24.04.2017 № 26-151/484-355 та постанови від 03.05.2017 № 283.

Відповідно до частин першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами другою, третьою та четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати на правові допомогу у розмірі 12 000,00 грн. на підтвердження понесення яких надає суду копію договору від 10.05.2017 №10/05-07(а) про надання правової допомоги, акт надання послуг від 10.05.2017, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу за договором №10/05-07(а) від 10.05.2017 та рахунок - фактуру від 10.05.2017 № 20/05-17(а).

В договорі від 10.05.2017 №10/05-07(а) сторонами не зазначено з якого саме питання позивачу за вказаним договором надається правова допомога, відповідна інформація також відсутня акті надання послуг від 10.05.2017.

Позовна заява датована та направлена до суду 13.05.2017, тобто вже після складання акту надання послуг за договором від 10.05.2017 №10/05-07(а).

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про те, що за договором від 10.05.2017 №10/05-07(а) позивачу було надано послуги саме з приводу питання оскарження припису від 24.04.2017 № 26-151/484-355 та постанови від 03.05.2017 № 283, які є предметом розгляду даної справи, з огляду на що вказаний договорів та надані до нього документи не можуть засвідчувати факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі.

Інших документів крім договору від 10.05.2017 №10/05-07(а) та складених на його підставі документів позивачем на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу суду надано не було.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Керуючись вимогами статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових,10, ) про визнання протиправними та скасування припису та постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області від 24.04.2017 № 26-151/484-355.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 03.05.2017 № 283 про накладення штрафу уповноваженими особами.

4. Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових,10, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2560,00грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят грн. 00 коп.).

5. У стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов