Справа № 822/21/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/21/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

04 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Говорецького А.Б.,

представника відповідача: Ільчика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним дій Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частковій втраті працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Також позивач просив скасувати п.47 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням, виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум згідно протоколу №121 від 24.11.2017 та зобов`язати МО України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2018 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та незаконність рішення, просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Заслухавши, суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 16.11.1987 по 02.09.1989 проходив військову службу в республіці Афганістан, де під час виконання службових обов`язків отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, шиї та лівої руки, а також був важко контужений.

Зазначені поранення та контузія пов`язані з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, внаслідок чого позивач в подальшому отримав інвалідність, що підтверджується витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 231 від 05.05.2014, а також довідкою Хмельницької обласної МСЕК № АВ 0323649 від 02.06.2014 позивачу призначена ІІІ група інвалідності з 28.05.2014.

У жовтні 2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та усіма належними документами стосовно призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 направив заяву позивача та додані до неї документи за належністю до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення.

Згідно з рішенням від 24.11.2017, оформленим протоколом № 121, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем не було надано повного переліку документів, передбачених Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, а саме документу, який би свідчив про причини та обставини поранення, зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Не погодившись з протоколом № 121 від 24.11.2017 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, позивач оскаржив його до суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 231 від 05.05.2014, у позивача були виявлені множинні вогнепальні осколкові поранення в голову, шию та ліву руку (контузія) (1988 року), з наявністю множинних зміцнілих шкірних рубців в місцях поранення: в правій половині тім`яної ділянки голови 1 (один) рубець розміром 1,5 x 0,2 см., по задній поверхні лівої половини середньої третини шиї 1 (один) рубець розміром 1,0 x 0,3 см., в лівій завушній ділянці 1 (один) рубець розміром 1,4 x 0,5 см., по тильній поверхні лівої кисті в проекції ближнього кінця 5-ї п`ясної кістки 1 (один) рубець розміром 3,0 x 2,0 см.

Довідкою Хмельницької обласної МСЕК серії № АВ 0323649 від 02.06.2014 позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.05.2014 у зв`язку із тим, що травма /контузія/ поранення та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на те, що позивачем не було надано документ, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - є помилковим, а тому, відповідач відмовляючи позивачу в отримані одноразової допомоги дійшов помилкового висновку, що позивач не має права на одержання такої допомоги.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що з метою належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу, одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності довічно, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 Закону України № 2232-ХІІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.2, 9 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерв.

Відповідно до п.3 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п.12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи.

Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з пунктами 12-13 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Згідно з пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення; г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами) надалі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Згідно витягу з протоколу засідання ВЛК №231 від 5 травня 2014 року слідує, що у позивача поранення, контузія, ТАК, пов"язанні з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Тобто, невідповідності при встановленні причинного зв`язку комісією не встановлено .

Крім того, відповідно до п. 21.22. Положенння №402 розшук архівних документів, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювань (поранень) колишніх військовослужбовців, проводять військові комісаріати.

Штатні ВЛК також проводять розшук додаткових документів та надають консультації з питань визначення причинного зв`язку захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців.

Враховуючи, що ні військовий комісаріат, ні штатна ВЛК розшуку додаткових документів не проводили, судом апеляційної інстанції не взято до уваги лист Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 09.02.2018 року №318 з приводу того, що встановлення детальних причин та обставин поранень (контузії) не входить в компетенцію лікаря судово-медичного експерта та лист начальника ВЛК Західного регіону від 13.04.2018 року №538 про те, що рішення ВЛК про докладні причини та обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) не свідчать.

Згідно з ст.1,2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що згідно матеріалів справи та наведених вище норм закону відповідач, з урахуванням Порядку №975, а саме, що до заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою), неправомірно відмовив позивачу посилаючись на те, що ним не надано документ, який свідчить про обставини поранення.

Оскільки, Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, а тому з матеріалів справи, а саме висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 395 від 15.04.2014 встановлено, що при огляді позивача виявлено рубці м`яких тканин правої половини тім`яної ділянки голови, шиї, лівої завушної ділянки голови, лівої кисті, які можуть бути слідами загоєння осколкових поранень, що могли бути спричинені обстежуваному під час проходження військової строкової служби в період 1988 року, не виключено, за вказаних ним обставин, про це свідчить характер та локалізація рубців та дані представлених документів та довідки Хмельницької обласної МСЕК серії № АВ 0323649 від 02 червня 2014 року, якою позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.05.2014 у зв`язку із тим, що травма /контузія/ поранення та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, видно, що травма/поранення отримані ним під час проходження служби.

Аналогічна правова позиція вкладена у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 по справі № 21-466а14, постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 276/322/17, в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі № 21-563а14, постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №806/694/16, від 21.06.2018 у справі №760/11440/17.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з п.21,24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним дій Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частковій втраті працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та скасування п.47 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням, виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно протоколу №121 від 24.11.2017.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, яким зазначено, що з метою належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу, одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності довічно, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з огляду на наступне.

Як слідує з апеляційної скарги та з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, апелянт зазначає, що позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в термін понад три роки з дня встановлення інвалідності, що в свою чергу суперечить Порядку №975 та іншим нормам закону і є самостійною підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги та відповідно і відмови у задоволенні позову.

Колегією суддів встановлено, що єдиною підставою відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги, викладеною у висновку комісії п.47 Протоколу №121 від 24.11.2017 (а.с.18), зазначено неподання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку №975.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат оцінка строку звернення ОСОБА_1 не надавалась, жодного рішення повноважним органом (Комісією) не приймалось.

За таких обставин суд не може вирішувати питання своєчасності подання заяви про виплату одноразової грошової допомоги та відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги у зв`язку з пропуском звернення строку за її отриманням, оскільки це питання не є предметом спору і належить до вирішення повноважним органом Міністерства оборони України.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення органами державної влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов`язки владних суб`єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права, і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб`єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Тобто, повноваження щодо відмови або затвердження питання щодо виплати одноразової грошової допомоги віднесено до повноважень Міністерства оборони України, як органу який вирішує дані питання згідно чинного законодавства.

Однак, суд вправі у зв`язку з невідповідністю діючого висновку обставинам, які в ньому зазначені зобов`язати Міністерство оборони України, повторно переглянути питання щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням, обставин, фактів та норм закону зазначених в судовому рішенні.

Враховуючи всі обставини та матеріали справи, норми законодавства та доводи сторін колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню, з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності довічно, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В цій частині прийняти нову постанову, якою зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності довічно, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В решті позовних вимог, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2018 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 липня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.