Справа № 688/3244/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/3244/17

Головуючий у 1-й інстанції: Березова І.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

10 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 01.11.2017 звернувся із адміністративним позовом до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в якому просив визнати дії Шепетівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправним та зобовязати Шепетівське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.09.2017.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2018 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язано Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.09.2017, зарахувавши в подвійному розмірі у пільговий трудовий стаж період роботи: на посаді лікаря-психотерапевта поліклінічного відділення Шепетівської центральної районної лікарні Хмельницької області в період з 04.08.1995 по 01.11.1996; на посаді лікаря-інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки вузлової станції Шепетівка Хмельницької області в період з 21.02.2002 по 31.12.2003.

Зобов'язано Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області зарахувати ОСОБА_2 стаж роботи з 04.08.1995 по 01.11.1996 на посаді лікаря-психотерапевта поліклінічного відділення Шепетівської ЦРЛ Хмельницької області та стаж роботи на посаді лікаря-інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки вузлової лікарні ст.. Шепетівка Хмельницької області в період з 21.02.2002 по 31.12.2003 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виплачувати таку пенсію з 05.09.2017.

Присуджено ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що робота за сумісництвом права на пенсію за вислугу років не дає, та зарахувати у подвійному розмірі її неможливо, а періоди роботи з 04.08.1995 по 01.11.1996 та з 21.02.2002 по 31.12.2003 зарахувати до пільгового стажу немає підстав.

Позивач подав відзив на апеляційну скарг, в якому посилаючись на рішення Вищого адміністративного суду у справі №735/57/15-а від 01.10.2015 вказав, що на момент звернення до пенсійного органу її стаж з урахуванням стажу у подвійному розмірі був достатній для призначення пенсії у відповідності до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечили проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

05.09.2017 позивач звернулася до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років згідно статті 55 п. "е" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

11.09.2017 листом № 6891/03 Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, так як на дату звернення стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 24 роки 1 місяць 4 дні при необхідному не менше 26 років 6 місяців. Незарахований період роботи на посаді лікаря-психотерапевта поліклінічного відділення Шепетівської центральної районної лікарні в період її роботи з 04.08.1995 по 01.11.1996 та стаж роботи на посаді лікаря-інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки вузлової лікарні ст. Шепетівка в період її роботи на вказаній посаді з 21.02.2002 по 31.12.2003 в подвійному розмірі.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що досліджені судом довідки про стаж роботи, трудова книжка позивача, а також показання свідків доводять, що у вказаний період часу позивач працювала на посадах, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та виконувала встановлені норми обслуговування, в звязку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність скасування протиправного рішення відповідача. При цьому, суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат присудивши на користь позивача 640 грн. з Державного бюджету України.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, тобто 25 років 6 місяців.

Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоровя, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоровя, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоровя, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно ст. 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 № 1489-III психіатричний заклад психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких повязана з наданням психіатричної допомоги.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Відповідно до абзацу другого постановляючої частини (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 265) Постанови КМ України від 04.11.1993 № 909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати:

з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 р. по 31 березня 2018 р. - не менше 26 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Згідно зі ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Частиною 2 ст. 7 Закону № 1788-XII встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Таким чином, виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов'язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Тому законодавець надав можливість окремим категоріям спеціалістів за своїм бажанням припинити таку роботу за наявності достатнього спеціального стажу, та отримувати пенсію за вислугу років. При цьому, влаштування після призначення пенсії за вислугу років на іншу (не шкідливу) роботу не є перешкодою для її виплати.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 20 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно матеріалів справи, в період з 04.08.1995 по 01.11.1996 позивач працювала в Шепетівській центральній районній лікарні на посаді лікаря психотерапевта поліклінічного відділення, що підтверджується наказом за № 150к від 04.08.1995 про прийняття ОСОБА_5 до Шепетівської центральної районної лікарні на посаду лікаря психотерапевта поліклінічного відділення, в якому позивач пропрацювала до 01.11.1996, що підтверджується наказом № 218к від 01.11.1996.

В період з 21.02.2002 по 31.12.2003 позивач працювала у вузловій лікарні станції Шепетівка на посаді лікаря інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки по сумісництву, що підтверджується даними уточнюючої довідки № 266 від 21.08.2017 за підписом головного лікаря вузлової лікарні ОСОБА_6, відповідно до якої ОСОБА_2 працює в вузловій лікарні ст. Шепетівка з 29.12.2000 відповідно до наказу № 59 від 29.12.2000 по даний час; під час роботи працювала по сумісництву: з 21.02.2002 на 0,25 посади лікаря-інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки, наказ №9 "б" від 29.12.2002; з 01.06.2002 по 31.12.2003 на 0,5 посади лікаря інфекціоніста інфекційного кабінету поліклініки, накази № 37 "2" від 05.06.2002; № 1 "13" від 02.01.2003. Також вказано, що в процесі роботи контактувала з хворими на лихоманку неясної етіології, сальмонельоз, дизентерію, ГЕК, лептоспіроз, менінгококову інфекцію, кашлюк, ентеробіоз, гепатит "В", гепатит "С", ВІЛ/СНІД, з інфікованим матеріалом (кров, кал, слиз), так, як безпосередньо проводила забір аналізів для визначення збудника інфекції.

На період звернення позивача до пенсійного органу трудовий стаж позивача складав 24 роки 01 місяць 04 дні, що не оскаржується відповідачем.

При цьому, період роботи з 04.08.1995 по 01.11.1996 та з 21.02.2002 по 31.12.2003 , який підтверджується записами у трудовій книжці, уточнюючими довідками та поясненнями свідків, наданими суду І інстанції, зараховується до стажу роботи позивача у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону № 1788-XII.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії її стаж, з урахуванням стажу зарахованого у подвійному розмірі за період з 04.08.1995 по 01.11.1996 та з 21.02.2002 по 31.12.2003 складав не менше 26 років і 6 місяців, а тому був достатній для призначення пенсії згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо відмови у зарахуванні вищевказаного періоду роботи (з підстав того, що робота виконувалась позивачем не за основним місцем роботи, а за сумісництвом) слід вказати, що відповідач порушив принцип правової визначеності, оскільки національне законодавство не містить чітких положень, які забороняють зараховувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи за сумісництвом за умови виконання посадових обов'язків впродовж встановленого законом часу роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № К/9901/30101/18 (456/1310/17).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зауважує, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність прийнятого спірного рішення, в той час, як позивачем доведено наявність обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у цій частині прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду І інстанції щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України (в редакції, чинній на момент подання адміністративного позову), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ст. 139 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ).

Проте, згідно матеріалів справи, судом І інстанції присуджено ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 640 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду від 25.01.2018 в частині розподілу судових витрат, шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень 640 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції №ПН2621261 від 01.11.2017.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2018 року змінити.

Абзац п'ятий резолютивної частини рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2018 року викласти в наступній редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (). "

В решті рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 липня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8