Справа № 804/125/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2018 рокусправа № 804/125/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Круговий О.О.

судді: Шлай А.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю

представника позивача: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (суддя суду першої інстанції ОСОБА_4В.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро о 15:40 год., повний текст постанови складений 01.12.2017 року, у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, -

в с т а н о в и в :

06 січня 2017 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф- від 26.12.2016 р. про сплату єдиного внеску в розмірі 29 480,26 грн., визнати протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування ненарахованого єдиного соціального внеску № НОМЕР_1 від 26.12.2016 р., а також визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.12.2016 р. про збільшення зобовязання з податку на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування адміністративного позову ФОП ОСОБА_2 зазначив, що до вартості придбаних у 2014 році ТМЦ не включено витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ Приватбізнесгруп на суму 69 964,98 грн., оскільки дохід від реалізації даних ТМЦ було отримано в 2015 році. Також, позивач не погоджується з висновками податкового органу про завищення витрат у 2015 році за рахунок включення до витрат обовязкових платежів за участь у тендерах, послуг по оформленню вантажних митних декларацій, програмного забезпечення MEDok та сплати єдиного внеску. Зазначені витрати позивач вважає безпосередньо повязаними з його господарською діяльністю та отриманням прибутку, а тому посилається на наявність передбачених законом підстав для їх декларування у додатку № 4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. Зокрема, позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_2, виконуючи умови прийняття участі у тендерах, сплатив на користь замовника (відділ освіти та молоді Високопільської РДА Херсонської області) в якості тендерних забезпечень суму в загальному розмірі 10 446,12 грн., а отже такі витрати безпосередньо повязані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2 з метою отримання прибутку. Також, витрати з оплати послуг MEDok повязані з необхідністю придбання електронних ключів для ведення бухгалтерського обліку, а отже, повязані з господарською діяльністю. Віднесення ж до складу витрат сплати єдиного внеску за 2015 рік на суму 16 196,93 грн. обґрунтовується тим, що протягом 2015 року ФОП ОСОБА_2 було сплачено ЄСВ саме на таку суму, при тому, що вимогами ПК України не встановлено обовязку платника податку включати витрати із сплати ЄСВ лише в межах задекларованих сум або за відповідний період.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області № 489 від 18.10.2016 р. та плану-графіку проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на 4 квартал 2016 року, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 77.1 ст. 77 ПК України, посадовими особами відповідача в період з 04.11.2016 р. по 25.11.2016 р. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт № 2110/1302/НОМЕР_3 від 02.12.2016 р. (а.с. 20-37).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення платником податків:

1. абз. 5 п.6 ст. 128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України в частині неналежного ведення книги обліку доходів та витрат, а саме, не виконувались записи за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, щодо понесених витрат, а вносилась загальна сума сукупних витрат, понесених за рік;

2. п.177.2, п.177.4 ст.177, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 15828,37 грн., у тому числі: 2014 рік -11650,45 грн., 2015 рік 4177,92 грн.;

3. абз.1 п.2 ч.1 ст. 7, п.11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, внаслідок чого платнику податку донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 29480,26 грн., у тому числі: 2014 рік - 20709,65 грн., 2015 рік 8770,61 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 2110/1302/НОМЕР_3 від 02.12.2016 р., відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.12.2016 р. про нарахування податкових зобовязань з ПДФО в сумі 15828,37 грн. та штрафних санкцій у сумі 7914,19 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф- від 26.12.2016 р. на суму 29 480,26 грн.,

- рішення № НОМЕР_1 від 26.12.2016 р. про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, у розмірі 2 948,04 грн. (а.с. 51, 52, 54).

Не погодившись з вищевказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду із позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 відвантажено на адресу ФОП ОСОБА_5 товар згідно накладних: №29/11 від 29.11.2014 року, №19/12 від 19.12.2014 року, №19/12 від 19.12.2014 року. Оплату за відвантажений товар у 2014 році не отримано, у звязку з чим, такий дохід відображено в 2015 році, в свою чергу, до складу витрат віднесено суми на придбання ТМЦ у ТОВ «Приватбізнесгруп», які в подальшому були реалізовані ФОП ОСОБА_2, вказане є порушенням п. 177.4 ст. 177 ПК України. Також, позивачем було віднесено до складу витрат за 2015 рік витрати, які не є витратами повязаними із проведенням господарської діяльності. Вказані порушення були встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки, відображені в висновках акту перевірки, на підставі яких відповідачем правомірно та обґрунтовано прийнято оскаржувані податкове повідомлення рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату недоїмки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (Податок на прибуток підприємств).

Отже, витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 ПК України).

Отже, чинним податковим законодавством визначено обовязок фізичних осіб підприємців на загальній системі декларувати свої доходи та документально підтверджені витрати, для визначення чистого прибутку який є обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Фізичні особи підприємці зобовязані вести книгу обліку доходів та витрат.

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 р. (Порядок).

Відповідно до п. 6 Порядку, самозайняті особи заносять до Книги відомості:

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо повязані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо повязані з отриманням доходу за підсумками дня;

7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7.

Згідно додатку №5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік ФОП ОСОБА_2 задекларував загальну суму одержаного доходу у розмірі 756 331.82 грн., з них: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 629665.69 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 5737.59 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг 74121.64 грн., сума чистого оподаткованого доходу 46806.90 грн..

Під час проведення перевірки податковим органом за наслідками дослідження наданих позивачем виписок банку, договорів, рахунків, накладних встановлено розбіжність витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, а також чистого оподаткованого доходу за 2014 рік на рівні 69 964.98 грн..

Відповідно до висновків перевіряючого органу, викладених в акті перевірки, ФОП ОСОБА_2 до складу витрат у 2014 році безпідставно віднесені витрати на загальну суму 69 964,98 грн. з придбання ТМЦ у ТОВ Приватбізнесгруп на вказану суму, згідно накладних: № РН-0000425 від 01.12.2014 р., № РН-0000424 від 17.11.2014 р., № РН-0000466 від 16.12.2014 р., які були реалізовані ФОП ОСОБА_5 згідно 29/11 від 29.11.2014 року, №19/12 від 19.12.2014 року, №19/12 від 19.12.2014 року, а оплату за відвантажений товар було проведено в 2015 році.

Згідно пояснень позивача, які ним зазначено як в адміністративному позові такі і в апеляційній скарзі, витрати на придбання ТМЦ всього на суму 69 964.98 грн. не було ним відображено в 2014 році, оскільки оплату за відвантажений товар у 2014 році не отримано. Як витрати на придбання ТМЦ такі і дохід від реалізації товару на адресу ФОП ОСОБА_5 позивачем було відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Разом з цим, з матеріалів справи встановлено, що позивачем в порушення абз.5 п.6 ст.128 Господарського Кодексу України, п. 44.1 п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст.177 ПКУ в частині ведення книги обліку доходів та витрат, не виконувалися записи за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, щодо понесених витрат, а вносилась загальна сума сукупних витрат понесених за рік.

Копій платіжних документів так само як і банківських виписок, позивачем на спростування висновків акту перевірки до суду не надано.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, з врахуванням того, що книга обліку доходів та витрат позивачем була заповнена із порушенням вимог чинного законодавства, а досліджені під час перевірки бухгалтерські документи, платіжні доручення виписки з рахунків позивача, свідчать про наявність розбіжності в сумі задекларованих витрат позивача за 2014 рік на суму 69 964.98 грн., суд вважає доводи позивача про те, що витрати у розмірі 69 964.98 грн. відображено саме у витратах за 2015 рік, тобто за той звітний період в який визнано дохід від реалізації ТМЦ ФОП ОСОБА_6 такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, та спростовуються обставинами встановленими під час розгляду справи в суді.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність висновку податкового органу про завищення позивачем суми задекларованих витрат за 2014 рік на 69 964.98 грн. та заниження суми чистого оподаткованого доходу на відповідну суму.

Надаючи правову оцінку висновкам акту перевірки про завищення ФОП ОСОБА_2 витрат у 2015 році на 27 852,81 грн. за рахунок включення до складу витрат сум, що складаються з обовязкового платежу за участь в тендері у розмірі 10 466,12 грн.; послуг по оформленню ВМД у розмірі 4 200,00 грн.; оплати програмного забезпечення MEDок у розмірі 502,00 грн.; а також сплати єдиного внеску у розмірі 12 704,69 грн., суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Пункт 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 р. (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), містить перелік витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, серед них зокрема: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, до складу витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів може бути віднесено вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Встановлені обставини справи свідчать, що видом господарської діяльності позивача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; транспортне оброблення вантажів.

Згідно пояснень позивача приймаючи участь у тендері, який проводився за замовленням Відділу освіти молоді Високопільської РДА Херсонської області, він виконуючи обовязкові умови в конкурсі сплатив на користь замовника в якості тендерних забезпечень 10 446.12 грн. За наслідками участі у тендері позивач уклав договір на поставку продукції.

Тобто, ФОП ОСОБА_7 здійснюючи господарську діяльність з поставки товарів (угода купівлі продажу для цілей оподаткування), включив до витрат за 2015 рік суми коштів сплачених за участь у тендері, як суми сплачені за придбання послуг, визначені пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, між позивач не врахував, що суми сплачені в рахунок придбання послуг можуть бути включені до витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів, лише якщо такі послуги прямо повязані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Отже, оскільки позивач шляхом використання придбаних послуг не здійснював виробництва товарів, не виконував роботи, не надавав послуги , такі витрати не можуть бути визнані витратами, повязаними з отриманням доходу в силу п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у 2015 році задекларовано та сплачено єдиний внесок у сумі 3 492,24 грн., проте, до складу витрат цього податкового періоду віднесено суму 16 196,93 грн.

Отже, з огляду на те, що витрати зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування мають відображатися з урахуванням періоду, якого вони стосуються та в якому отримано дохід, ФОП ОСОБА_2 безпідставно віднесено до складу витрат єдиний внесок у сумі 12 704,69 грн., який не є витратами зі сплати єдиного внеску за звітній період - 2015 рік.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_2 від 26.12.2016 р. про нарахування податкових зобовязань з ПДФО в сумі 15 828,37 грн. та штрафних санкцій у сумі 7 914,19 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, а також повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 названого Закону, платниками внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу, отриманого від її діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно з ч. 11 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (у редакції, чинній на спірний період), єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Беручи до уваги наведене та відповідно до викладених вище норм Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідач дійшов правомірного висновку про заниження позивачем єдиного соціального внеску за спірний період загалом на 29 480,26 грн. (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску) оскільки позивачем було безпідставно зменшено свій оподатковуваний дохід на суму витрат у 2014 році у загальному розмірі 69 964,98 грн., та у 2015 році - на суму 27 852,81 грн..

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № ф- від 26.12.2016 р. на суму 29 480,26 грн., а також рішення № НОМЕР_1 від 26.12.2016 р. про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 948,04 грн.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ФОП ОСОБА_2.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року є законною та обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.308,ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі №804/125/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 липня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 липня 2018 року.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук