Справа № 826/15416/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2018 року № 826/15416/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександр»

до

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олександр» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 08 серпня 2017 року №.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що перевірку проведено з порушенням норм Податкового кодексу України, а тому прийняте на підставі даної перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом у зв’язку із порушенням позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання по земельному податку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати земельного податку Товариством з обмеженою відповідальністю «Олександр» за період з 02 березня 2015 року по 13 липня 2017 року.

За результатами камеральної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки від 13 липня 2017 року №1934/26-15-12-09-19/24362185 (надалі – Акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Олександр» несвоєчасно сплачено самостійно визначені податкові зобов’язання з плати за землю з юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 ст. 287 ПК України.

Листом від 27 липня 2017 року №14 позивачем направлено на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві заперечення на Акт, яке залишено без задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2017 року №, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 73802,91 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб.

На податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2017 року № позивачем, в порядку адміністративного оскарження, подано скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарг Державної фіскальної служби України від 16 листопада 2017 року №26446/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2017 року № залишено без змін, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександр» - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, на спростування обставин щодо проведення контролюючим органом камеральної перевірки позивач вказує на те, що підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу було доповнено абзацом 2 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, відповідно, податковий орган не вправі був проводити камеральну перевірку з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, оскільки такі питання є предметом виключно документальної перевірки.

Однак, таку думку позивача суд вважає помилковою.

Пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Абзацом 2 пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Враховуючи вищенаведене Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві діяло у межах чинного законодавства при проведенні перевірки та при складанні акту від 13 липня 2017 року №1934/26-15-12-09-19/24362185.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 87.9 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі №821/193/17.

Твердження позивача, що не нарахування пені за несвоєчасну сплату узгодженої суми податку спростовує висновки контролюючого органу, суд не приймає до уваги, оскільки застосування до позивача податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого зобов’язання не ставиться в залежність від нарахування пені. А сплачувати в установлений законом термін податки – прямий обов’язок платників податків, тим більше, коли таке зобов’язання є узгодженим.

За вказаних обставин, а також беручи до уваги вищенаведену позицію Верховного Суду, - суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2017 року №.

Згідно частини 1, частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав покладений на нього положеннями вищенаведеної статті, обов’язок.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв’язку з тим, що судом не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача в контексті спірних правовідносин.

Керуючись статтями 2, 72-78, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександр» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 серпня 2017 року № відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 – 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко