Справа № 804/3395/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2018 року Справа № 804/3395/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: В.В. Ількова,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
08.05.2018 року Позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, в якому просить суд:
- визнати умисним і протиправним порушення відповідачем Законів: "Про звернення громадян" і "Про інформацію" шляхом ненадання відповідей у встановлений законом термін на звернення Позивача від 01.12.2017 року, 11.01. і 13.02.2018 року, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2018 року і ненадання Відповідачем запрошуваної в зверненнях Позивача інформації;
- зобов'язати Відповідача в 10-денний термін провести внутрішнє службове розслідування по фактам порушень його підлеглими вимог Законів: "Про звернення громадян" і "Про інформацію" із залученням винних до адміністративної, або іншої відповідальності згідно чинного законодавства і зобов'язати Відповідача в місячний термін письмово повідомити суд і копією Позивача про результати розслідування і прийнятих заходів;
- зобов'язати Відповідача надати суду і копію Позивачеві в 10-ти денний термін запрошуваної Позивачем інформації про долю матеріалів Позивача від 07.11.2017 року;
- стягнути з Відповідача на користь Позивача мінімальну компенсацію моральної шкоди в розмірі - 6 000,00 гривень.
У обґрунтування позову зазначено, що Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, проте вказану позовну заяву було повернуто Позивачеві, у зв'язку із тим, що вказаний позов не підсудний Дніпропетровському окружному адміністративному суду, а повинен розглядатись місцевим загальним судом, як адміністративним, з дотриманням правил територіальної підсудності. Так, у грудні 2017 року із вказаним позовом Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Однак, станом на день подання цього позову, Позивач взагалі не обізнаний про рух його позовної заяви. У позові зазначив про те, що він неодноразово звертався до Відповідача із запитами щодо того, на якій стадії перебуває розгляд його справи, проте, станом на день звернення з цим позовом, 08.05.2018 року, жодної відповіді від Відповідача не надходило, тому Позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, після залишення позову без руху, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 20.06.2018 року.
20.06.2018 року розгляд справи було відкладено на 09.07.2018 року.
22.06.2018 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник Відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що жодних порушень з боку Відповідача не має, Відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог, відсутність порушення Закону України «Про звернення громадян», у зв'язку із чим, підстав для задоволення позову ОСОБА_2 немає.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 року у справі №804/7563/17 адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, було повернуто Позивачеві, у зв'язку із тим, що вказаний позов не підсудний Дніпропетровському окружному адміністративному суду, а повинен розглядатись місцевим загальним судом, як адміністративним, з дотриманням правил територіальної підсудності.
У грудні 2017 року Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, що підтверджується відповідним супровідним листом від 01.12.2017 року, який наявний в матеріалах справи (а.с.7).
Матеріали позовної заяви Відповідач отримав 06.12.2017 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.
11.01.2018 року Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із зверненням про рух його позовної заяви звернутої до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.8).
Вказане звернення Відповідач отримав 17.01.2018 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.
13.02.2018 року Позивач повторно звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із зверненням щодо того, на якій стадії розгляду знаходиться його позовна заява звернута до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.9).
Вказане звернення Відповідач отримав 19.02.2018 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.
04.03.2018 року Позивач звернувся до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області із скаргою про порушення законів України та про порушення процесуальних норм Ленінським районним судом м. Дніпропетровська щодо ненадання Позивачу відомостей про рух справи за його позовною заявою (а.с.10).
Листом Апеляційного суду Дніпропетровської області № 04.4-39/37/2018 від 12.03.2018 року ОСОБА_2 було повідомлено, що викладені у його скарзі питання не відносяться до компетенції голови Апеляційного суду, тому скаргу було направлено для розгляду за належністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.11).
Як зазначено в позовній заяві, станом на день подання цього позову, 08.05.2018 року відповіді Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на вищевказані звернення Позивача надано не було, у зв'язку із чим Позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996р. забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Стаття 7 Закону України "Про звернення громадян" визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України "Про звернення громадян").
Згідно із приписами ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
У статті 8 Закону України "Про звернення громадян" міститься вичерпний перелік випадків коли звернення не розглядається, а саме звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із приписами ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги, а також вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У відповідності до вимог статті частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян", на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень:

-об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

-у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

-на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

-скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

-забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

-письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

-вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

-у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

-не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

-особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

У відповідності до наданих до суду доказів, що у грудні 2017 року Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, що підтверджується відповідним супровідним листом від 01.12.2017 року, який наявний в матеріалах справи (а.с.7).

Вказана позовна заява ОСОБА_2 до Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі зади про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, надійшла до Відповідача 06.12.2017 року (а.с.46-57).

У порядку автоматизованого розподілу зазначену позовну заяву ОСОБА_2 за №205/8134/17 було передано в провадження судді.

07.12.2017 року судом постановлено ухвалу, якою адміністративну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.68).

12.04.2018 року судом постановлено ухвалу, якою встановлено додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.69).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди передати на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.70).

Так, 18.01.2018 року Відповідачем було отримано скаргу ОСОБА_2 щодо ненаправлення йому копії ухвали про відкриття провадження по справі. Зазначену скаргу було передано для розгляду, за матеріалами позовної заяви (а.с.58).

20.02.2018 року до суду надійшов повторний запит Позивача про надання інформації щодо руху матеріалів його позовної заяви (а.с.59).

20.03.2018 року судом було надано відповідь на вказаний запит про постановлення судом 07.12.2017 року ухвали, якою позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 20.03.2018 року відповідь було направлено судом на адресу місця проживання Позивача засобами поштового зв'язку (а.с. 60).

19.03.2018 року Відповідачем було отримано скаргу Позивача щодо ненадання відповідей на запит про рух матеріалів його позовної заяви. Зазначена скарга надійшла з Апеляційного Дніпропетровської області. 12.04.2018 року судом було повторно надано відповідь Позивачу щодо руху матеріалів позовної заяви та повідомлено про постановления судом 12.04.2018 року ухвали, якою Позивачу надано додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.62-64).

12.04.2018 року зазначену відповідь було направлено на адресу місця проживання Позивача за вих. № 01-39/2018/94/2018 засобами простої пошти.

Однак, Відповідачем при складенні відповіді від 20.03.2018 року на скаргу Позивача від 20.02.2018 року виконавцем допущено помилку при зазначенні адреси Скаржника, а саме: зазначено «АДРЕСА_2», замість належного - «АДРЕСА_2», тобто вказано не повну адресу проживання Позивача (а.с.60).

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив про те, що на теперішній час за вищевказаною обставиною проводиться службова перевірка.

12.04.2018 року Відповідачем було направлена, вже на вірну адресу Позивача, відповідь на запит від 20.02.2018 року та на скаргу від 04.03.2018 року, що надійшла з Апеляційного суду Дніпропетровської області 19.03.2018 року, якою було повідомлено Позивача про рух його справи за № 205/8134/17 (а.с.61).

Так, звертаючись із цим позовом, Позивач посилався на те, що Відповідач, не надав йому відповідь на його звернення, у зв'язку із чим Відповідач порушив вимоги Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію».

За Законом України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Праву особи на інформацію, кореспондує обов'язок розпорядника інформації щодо забезпечення доступу запитувачів до інформації. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суть спору полягає у з'ясуванні належності виконання Відповідачем, як суб'єктом власних повноважень, обов'язку щодо розгляду звернень Позивача.

Однак, згідно наданих доказів, встановлених судом, Відповідачем не було вжито усіх заходів, щодо розгляду звернення Позивача та надання на звернення відповіді, оскільки 11.01.2018 року (дата реєстрації запиту судом - 18.01.2018 року) Позивач звернувся до суду із зверненням щодо руху його справи поданої до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.8).

Вказане звернення Відповідач отримав 17.01.2018 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, дата реєстрації 18.01.2018 року, проте інформації щодо надання відповіді на вказане звернення Відповідачем до суду надано не було (а.с. 58).

13.02.2018 року Позивач повторно звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із зверненням для з'ясування того, на якій стадії розгляду знаходиться його позов звернутий до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпро Ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.9).

Вказане звернення Відповідач отримав 19.02.2018 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, дата реєстрації цього звернення 20.02.2018 року (а.с. 59).

Надаючи відповідь на повторне звернення Позивача від 20.02.2018 року Відповідачем було допущено помилку при зазначенні адреси Скаржника, а саме: зазначено «АДРЕСА_2», замість належного - «АДРЕСА_2», тобто неповну назву вулиці, де мешкає Позивач (а.с. 60).

Позивач 04.03.2018 року звернувся до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області із скаргою про порушення законів України та процесуальних норм Ленінським районним судом м.Дніпропетровська щодо ненадання йому відомостей про рух справи за його позовною заявою, яку за належністю було направлено для розгляду до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.

12.04.2018 року Відповідачем було направлено на адресу Позивача відповідь на повторний запит від 13.02.2018 року (дата реєстрації 20.02.2018 року) та на скаргу від 04.03.2018 року, що надійшла з Апеляційного суду Дніпропетровської області 19.03.2018 року, якою було повідомлено Позивача про рух його справи за № 205/8134/17. З урахування вищезазначеного підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання умисним і протиправним порушення Відповідачем Законів: "Про звернення громадян" і "Про інформацію" шляхом ненадання відповідей у встановлений законом термін на звернення Позивача від 01.12.2017 року, 11.01. і 13.02.2018 року, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2018 року і ненадання Відповідачем запрошуваної в зверненнях Позивача інформації, підстав не має (а.с.61).

У той же час, згідно змісту вказаного листа від 12.04.2018 року на звернення Позивача від 11.01.2018 року (дата реєстрації 18.01.2018 року ) відповіді Ленінським районним судом м. Дніпропетровська взагалі надано не було.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заявлені вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача в 10-денний термін провести внутрішнє службове розслідування по фактам порушень його підлеглими вимог Законів: "Про звернення громадян" і "Про інформацію" із залученням винних до адміністративної, або іншої відповідальності згідно чинного законодавства і зобов'язання Відповідача в місячний термін письмово повідомити суд і копією Позивача про результати розслідування і прийнятих заходів є формою втручання в дискреційні повноваження Відповідача, тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_2, слід відмовити.

Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було зазначено про те, що на даний час за вищевказаних обставин, проводиться службова перевірка.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Відповідача надати суду і копію Позивачу в 10-ти денний термін запрошуваної Позивачем інформації про долю матеріалів Позивача від 07.11.2017 року, слід зазначити про таке.

Вирішуючи позовну вимогу суд зазначає, що така вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога в частині зобов'язання Відповідача надати суду і копію Позивачеві в 10-ти денний термін запрошуваної Позивачем інформації про долю матеріалів Позивача від 07.11.2017 року, за своєю суттю є формою втручання в дискреційні повноваження Відповідача.

Разом з тим, суд звертає увагу, що з урахуванням встановлених судовим розглядом порушень прав та інтересів Позивача, варто зважати на ефективність способу їх захисту з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням зазначеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надати повну інформацію на письмове звернення ОСОБА_2 від 11.01.2018 року (дата реєстрації 18.01.2018 року), в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян» та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача мінімальної компенсації моральної шкоди в розмірі - 6 000,00 гривень, слід зазначити про таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, слід зазначити про те, що Позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв'язку між шкодою та діями Ленінського районного суду м.Дніпропетровська відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, Позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність Відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від Позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди Позивач зазначає лише, що протиправними діями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська щодо ненадання відомостей про рух справи за його позовом, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях.

Разом з тим, суд зазначає, що Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями Відповідача. Крім того, Позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 6 000,00 гривень.

Таким чином, вимога Позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних доказів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на Відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що адміністративний позов ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська підлягає задоволенню в частині зобов'язання Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надати повну інформацію на письмове звернення ОСОБА_2 від 11.01.2018 року (дата реєстрації 18.01.2018 року), в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян» та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Судові витрати згідно положень ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Ленінський районний суд м. Дніпропетровська надати повну інформацію на письмове звернення ОСОБА_2 від 11.01.2018 року (дата реєстрації 18.01.2018 року), в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян» та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2).

Відповідач: Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (49128, м. Дніпро, ж/мЧервоний Камінь, вул. Коробова, 6, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков