Справа № 802/778/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/778/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

представника позивача: Олейнікової Діни Рашидівни

представника відповідача: Кучер Ганни Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначив про те, що Козятинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області було протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки отримані документи від ОСОБА_1 дають можливість відповідачу встановити період роботи позивача в зоні відчуження протягом 14 календарних днів.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня кількість відпрацьованих днів у зоні відчуження, яка передбачена ст. 55 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року скасувати, прийняти постанову про задоволення адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

20 червня 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник відповідача щодо вимог апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, виданого у лютому 1996 року.

16.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році.

Рішенням Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.01.2018 за №39/03-1-28/02було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих мотивів, що документи, які надані останнім для призначення пенсії підтверджують безперервне перебування позивача в зоні відчуження лише 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захиством своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В силу вимог статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення", умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році від 10 до 14 календарних днів; у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 (п`ять) років.

З аналізу вищенаведеної норми закону можна дійти висновку, що задля отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку, особа, що претендує на її отримання повинна відповідати певним критеріям, а саме: мати статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи" та підтвердити факт роботи або проживання на територіях радіоактивного забруднення визначений вказаною нормою закону проміжок часу.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Згідно з пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

- документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Аналізуючи доводи апелянта щодо протиправності винесення оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсі зі зменшенням пенсійного віку, суд апеляційної інстанції зазначає слідуюче.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно архівної довідки № 276/08-18 від 08.12.2016 року виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації №2/228031 від 24.05.2017, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС, а саме перебував в 3-й зоні відчуження на протязі 7 днів (з 14 по 20 вересня 1987 року).

Крім того, вказано, що період перебування ОСОБА_1 в 3-й зоні відчуження з 21 вересня 1987 року по 02 жовтня 1987 року в архівних документах не відображено.

Між тим, наведена у вищезазначеній архівній довідці інформація про період перебування позивача у зоні відчуження частково узгоджується з відомостями, що містяться у виданій військовою частиною №43187 довідці №85/11, зміст якої засвідчує, що позивач у період з 11.09.1987 по 02.10.1987 (двадцять два дні) перебував у відрядженні, та за 7 днів у вересні 1987 року отримав сто процентів тарифної ставки (посадового окладу) в трикратному розмірі.

В свою чергу, видана військовою частиною № НОМЕР_1 уточнююча довідка №91/40 до довідки №85/11, засвідчує факт призначення до виплати позивачу сто процентів тарифної ставки (посадового окладу) в трикратному розмірі за перебування на території радіоактивного забруднення протягом 10 днів у вересні 1987 року та одного дня у жовтні 1987 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зі змісту архівної довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі в/ч №43187 №52 від 21.01.2016, вбачається, що вона містить посилання на відсутність первинних документів, які б відображали дні виїзду позивача на території радіоактивного забруднення.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що перебування позивача на території радіоактивного забруднення знайшло своє документальне підтвердження лише за 11 календарних дні (протягом 10 днів у вересні 1987 року та одного дня у жовтні 1987 року), що у відповідності до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Даючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення ліквідатора аварії на Чорнобильській ЧАЕС 2-ї категорії, є безумовною підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 10 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу положення ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлюють чіткі часові межі перебування особи на території радіоактивного забруднення, як однієї з умов, яка у сукупності із підтвердженням статусу особи, що постраждала в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, дає право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів вік виходу на пенсію зменшується на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів вік виходу на пенсію зменшується 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році вік виходу на пенсію зменшується на 5 років.

Тобто, з аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що законодавець визначаючи статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для громадян, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках не ставить у залежність набуття відповідного статусу із правом особи на зменшення пенсійного віку, оскільки для набуття права виходу на пенсію із зменшенням пенсійного віку, позивачу в даному випадку необхідно було у 1987 році працювати 14 днів (що випливає із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Тому, в даному випадку із зверненням, позивачу необхідно було не лише набути статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а й надати суду відповідні докази роботи у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Таким чином, встановлення кількості днів, які особа відпрацювала у зоні відчуження є вкрай необхідним критерієм для визначення кількості років на який відповідний громадянин має право зменшити вік виходу на пенсію.

Колегія суддів зауважує, що судом не ставиться під сумнів, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте даний статус, за відповідних умов, дає позивачу інші пільги передбачені чинним законодавством, і не є єдиною та безумовною підставою для зменшення пенсійного віку ОСОБА_1 на 8 років.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не підтверджують протиправності вчинення оскаржуваних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було надано достатньо доказів, які підтверджують правомірність його дій при прийнятті оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для твердження, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.