Справа № 818/196/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/196/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Коваленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2018, ОСОБА_2, повний текст рішення складений 27.03.2018, вул. Г. Кондратьєва 159, м. Суми, 40021, по справі № 818/196/18

за позовом ОСОБА_3

до Державної міграційної служби України

про визнання дій протиправними та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернувся до з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач, ДМС України), в якому просив суд: визнати протиправними дії ДМС України в частині визнання недійсним бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1 та скасувати наказ ДМС України від 30.08.2016 № 218 в частині визнання не дійсним (анулювання) бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправними дії ДМС України в частині визнання недійсним бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1.

Скасовано наказ ДМС України від 30.08.2016 № 218 в частині визнання не дійсним (анулювання) бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 рахунок бюджетних асигнувань ДМС України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на прийняття судом рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття наказу від 30.06.2016 № 218 в оскарженій позивачем частині в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон видається на підставі паспорта громадянина України, а передумовою отримання паспорта громадянина України є підтвердження належності до громадянства України. Оскільки позивачем не надано доказів набуття ним громадянства в порядку, встановленому законодавством, вважає, що відповідачем цілком обґрунтовано, в межах повноважень, визначених Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 360, прийнято оскаржуваний наказ про визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1. Також апелянт посилається на пропуск позивачем встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до суду з даним позовом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції та безпідставності доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з1явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" у зв'язку з постійним проживанням на території України до 24 серпня 1991 року.

16.10.2012 Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУДМС України в АР Крим позивачу ОСОБА_3 з був виданий паспорт громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2 (а.с. 10-11).

23.10.2012 ОСОБА_3 з отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (а.с. 106-122).

Наказом Державної міграційної служби України від 30.08.2016 № 218, у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної республіки Крим, а також окремих районів, міст та селищ Донецької та Луганської областей згідно переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", ураховуючи положення статті 7 Закону України "Про основи національної безпеки України", визнано недійсним (анульованим) бланк паспорта громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2 та бланк паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (а.с. 70-71).

Не погодившись із зазначеним наказом, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про його скасування в частині визнання недійсним (анулювання) бланка паспорта Громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2, а також про визнання протиправними дій ДМС України щодо визнання недійсним бланка паспорта Громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/590/17 від 05.07.2017 в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 15-17).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 по справі № 818/590/17 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено повністю. Скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 та ухвалено нову, якою скасовано наказ Державної міграційної служби України від 30.08.2016 року № 218 "Про визнання недійсними бланків документів" в частині визнання недійсним (анулювання) бланка паспорта громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2 (а.с. 18-21).

Вважаючи протиправним наказ відповідача від 30.08.2016 № 218 в частині визнання не дійсним (анулювання) бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у спірних відносинах не дотримано процедуру визнання недійсним бланку паспорту громадянина України для виїзду за кордон, передбачену Порядком № 152.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон № 2235-III), "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302 (далі - Постанова №302), Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401) (далі - Порядок №320).

Згідно із ст. 3 Закону № 2235-III, громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Аналогічні правові норми закріплені в постанові №302.

Згідно із ст. 6 Закону № 2235-III, громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Частиною 1 статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону №2235-III Президент України, зокрема, приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України.

У пункті 4 частини першої статті 24 зазначеного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону.

Пунктом 92 Порядку №215 передбачено, що органи міграційної служби приймають рішення про оформлення набуття громадянства України, зокрема за народженням; за територіальним походженням; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов'язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, переоформленням, продовженням строку дії, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

У пункті 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон є одними із документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлення якого передбачається цим Законом із застосуванням Єдиного державного демографічного реєстру.

Пунктом 10.4 Порядку № 320 передбачено, що погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв'язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).

Якщо паспорт, який підлягає знищенню, видавався іншим територіальним підрозділом, до цього територіального підрозділу надсилається повідомлення за формою, наведеною у додатку 21 цього Порядку.

У випадках знищення паспортів, зіпсованих при заповненні, у Книзі обліку проставляється відмітка про псування паспорта із зазначенням номера і дати затвердження акта про знищення паспорта, а в графі 1 наклеюється вирізка з бланка паспорта громадянина України, де зазначено серію і номер паспорта.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок №302).

За приписами п. 45 Порядку № 302 паспорт вважається недійсним у разі: 1) коли він підлягає обміну у зв'язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для подальшого використання; 4) припинення особою громадянства України; 5) коли він заявлений як втрачений або викрадений; 6) смерті особи, якій було видано паспорт; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.

Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.03.2007 № 719-V, визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Паспорт є власністю України.

Паспорт оформляється громадянам України, що досягали 18-річного віку і постійно проживають в Україні, - за їх особистим зверненням або зверненням законних представників таких громадян щодо одержання паспорта до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 №380 (380-2004-п)(далі - Правила), що діяли на 2012 рік, визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дають право цій особі на виїзд з У країни і в'їзд в Україну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 в редакції від 12.12.2014, яка діяла на момент видання ДМС України наказу Державної міграційної служби України від 30.08.2016 № 218 "Про визнання недійсними бланків документів", затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилущення, (далі по тексту - Порядок № 152).

Пунктом 55 Порядку № 152 встановлено, що паспорт для виїзду за кордон вважається недійсним та знищується в разі: 1) коли він підлягає обміну у зв'язку із зміною прізвища, імені та по батькові; 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті для виїзду за кордон, записам в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження); 3) непридатності паспорта для виїзду за кордон для подальшого використання; 4) припинення громадянства особи; 5) коли паспорт для виїзду за кордон знайдено, а замість нього видано новий паспорт для виїзду за кордон; 6) смерті особи, якій було видано такий паспорт; 7) зіпсуття паспорта для виїзду за кордон під час заповнення; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для видачі паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон є набуття особою громадянства України у порядку, визначеному чинним законодавством, а підставою для визнання бланків зазначених паспортів недійсними (анулювання) - їх видача з порушенням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що докази набуття ОСОБА_4 громадянства України у порядку, визначеному чинним законодавством, позивачем не надано та під час судового розгляду не встановлено.

Посилання позивача на набуття ним громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" у зв'язку з постійним проживанням на території України до 24 серпня 1991 року, колегією суддів відхиляються з таких підстав.

Правове становище іноземців у 1987 році регулювалося Законом Союзу Радянських Соціалістичних республік від 24.06.1981 № 5152-Х «Про правове і становище іноземних громадян в СРСР» (далі - Закон № 5152-Х).

Відповідно до статті 5 Закону № 5152-Х, іноземні громадяни могли постійно проживати в СРСР, якщо вони мали на те дозвіл і посвідку на проживання, видані органами внутрішніх справ.

До прийняття Закону України від 07.06.2011 № 2491-ІІІ «Про імміграцію», документи на постійне проживання іноземцям оформлювались на підставі вимог наказу МВС СРСР від 05.03.1986 № 076 «Про затвердження інструкції про порядок застосування правил перебування в СРСР та транзитного проїзду через територію СРСР іноземних громадян», який наказом МВС від 14.07.1992 № 404 «Про стан нормативної роботи МВС України й тимчасове застосування в діяльності ОВС України окремих нормативних актів колишнього МВС СРСР» був включений до переліку дійсних для використання нормативних документів.

Проте, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів отримання дозволу та вид на проживання згідно вимог ст.5 Закону № 5152-Х.

Відсутні в матеріалах справи також і докази того, що рідні позивача народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території України, а також докази подання позивачем зобов'язання припинити іноземне громадянство та заяви про набуття громадянства України.

З наявної у матеріалах справи відповіді Департаменту з питань громадянства Адміністрації Президента України № 20-13/152 від 18.05.2016, наданої на запит відповідача, вбачається, що на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили матеріали про прийняття до громадянства ОСОБА_3 (а.с. 55). Отже, Указ Президента України про прийняття позивача до громадянства України не приймався.

Крім того, як свідчать матеріали справи, за даними Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (а.с. 54, 56, 57), ОСОБА_3 прибув в Україну 15.10.2012, 16.10.2012 документований паспортом громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2, а 23.10.2012 - паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1 та 25.10.2012 ОСОБА_3 залишив територію України, для чого використав паспортний документ громадянина Йорданії серії Т№ НОМЕР_4. Вказаний документ містив короткострокову візу НОМЕР_5, видану 14.10.2012 року Посольством України в Об'єднаних Арабських Еміратах. Фактів використання ним паспорту громадянина України серії ЕТ № НОМЕР_2 не встановлено.

Позивачем не було надано доказів набуття громадянства України у порядку, визначеному законодавством, на які він посилається у своїй позовній заяві, та під час судового розгляду не встановлено.

Водночас, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України, надав суду всі можливі і необхідні докази на обґрунтування своїх доводів щодо не набуття позивачем статусу громадянина України.

Враховуючи те, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, який підтверджує громадянство України, доказів набуття якого позивачем матеріали справи не містять, колегія суддів дійшла висновку, що ДМС України правомірно, в межах та на підставі повноважень прийняла оскаржуваний наказ ДМС України від 30.08.2016 № 218 в частині визнання не дійсним (анулювання) бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР № НОМЕР_1, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 до ДМС про визнання дій протиправними та скасування наказу в цій частині не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 по справі №818/590/17 встановлені обставини протиправності в частині наказу №218 від 30.08.2016 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предмет даної справи є відміним від предмету по вище зазначеній справі.

Щодо посилання апелянта на наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірних дійшов висновків про поважність пропуску строку звернення до суду позивачем, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити .

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі № 818/196/18 за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними та скасування наказу скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними та скасування наказу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 12.07.2018.