Справа № 804/397/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Справа № 804/397/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/397/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №139237-13 від 29.06.2017р., яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобовязання з транспортного податку фізичних осіб у розмірі 18 750, 00 грн.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер №804/397/18.

Поданий ОСОБА_2 адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 15 січня 2018 р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 15.01.2018р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 р. відкрито провадження по справі №804/397/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/397/18 у спрощеному провадженні з урахуванням положень ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що станом на 01.01.2017р. він був власником двох транспортних засобів, а саме: легковий автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, загальний легковий універсал-В, який позивачем реалізовано 03.09.2017р., а також легковий автомобіль марки BMW Х5, обєм двигуна 2993 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1, тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015. При цьому, позивач зауважив, що державний номерний знак останнього був замінений шляхом перереєстрації на АЕ 7700 ІВ. Водночас, позивач зазначає, що на думку податкового органу йому належало два автомобіля марки BMW Х5, зокрема, із номерним знаком АЕ 855 НХ та АЕ 7700 ІВ. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що у 2017 році йому було нараховано транспортний податок двічі за податковим повідомленням-рішенням №139237-13 від 29.06.2017р. на суму 18 750, 00 грн. (оскаржуване рішення) та за податковим повідомленням-рішенням №7546-13 від 29.06.2017р. на суму 25 000, 00 грн. Також, позивач зауважує, що належний йому у 2017 році транспортний засіб (легковий автомобіль марки BMW Х5, обєм двигуна 2993 см.куб., тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015) не є обєктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, оскільки його середньоринкова вартість у 2017 році була меншою 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 01.01.2017р.

Позиція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відображена у відзиві на позов, у якому відповідач зазначив, що у власності позивача перебуває транспортний засіб (автомобіль марки BMW, моделі Х5, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2), який у відповідності до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування, оскільки згідно з інформації на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України me.gov.ua, означений автомобіль позивача визначений як обєкт оподаткування транспортним податком та його строк експлуатації визначений терміном 2 роки, тому належний ОСОБА_2 транспортний засіб відповідає критеріям ст. 267 Податкового кодексу України та є обєктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_3) отримано від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення за №139237-13 від 29.06.2017р., яким позивачу нараховано податкове зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017 рік на суму 18 750, 00 грн.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача так Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із заявою щодо розяснення підстав для нарахування транспортного податку з фізичних осіб та підстав вручення податкового повідомлення-рішення від 29.06.2017р. №139237-13.

У відповідь на зазначену заяву Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області направлено лист за вих. №24576/10/04-36-13-02-11 від 25.09.2017р., у якому контролюючий орган зазначив, що згідно з отриманими від органів внутрішніх справ даних за ОСОБА_2 рахується легковий автомобіль BMW Х5, обємом двигуна 2993 см.куб., державний номерний знак АЕ 8550 НХ, тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015 та легковий автомобіль BMW Х5, обємом двигуна 2993 см.куб., державний номерний знак АЕ 7700 ІВ, тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015, який придбано 11.04.2017р.

Так, у даному листі відповідач зазначає, що підставою для нарахування позивачу податкового зобовязання по сплаті транспортного податку за 2017 року за податковим повідомленням-рішенням №139237-13 від 29.06.2017р. на суму 18 750, 00 грн. є легковий автомобіль BMW Х5, обємом двигуна 2993 см.куб., державний номерний знак АЕ 7700 ІВ.

26.10.2017р. позивач направив до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заяву з проханням провести перерахунок транспортного податку у звязку з тим, що за позивачем було зареєстровано один автомобіль BMW Х5 2015 року кузов №WBAKS410100Н76565 з номерним знаком АЕ 8550 НХ, який протягом часу було змінено на номерний знак НОМЕР_2, у звязку з чим позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення, яким вимагається сплата транспортного податку у подвоєному розмірі.

Не отримавши від податкового органу відповіді, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Правомірність винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за №139237-13 від 29.06.2017р. є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст.ст. 67, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також неухильно додержуватись Конституції, законів України.

Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (з урахуванням змін) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Поряд із цим, 01 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, якими внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема в частині справляння транспортного податку.

Так, згідно з положеннями підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.12.2016 року №1791-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Абзацом другим зазначеного підпункту, в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-VIII, така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Згідно п.п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України - базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України - контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016р. встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає 3200,00 гривень.

Отже, із набранням чинності вищевказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2017 року, власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000, 00 грн., є платниками транспортного податку.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою 18.02.2016 року постановою Кабінету Міністрів України № 66 (далі - Методика (у відповідній редакції).

Відповідно до п. 2 Методики - середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 за № 403 (Офіційний вісник України, 2013 рік, № 44, ст. 1576).

Як передбачено п. 13 Методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки обєкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального (п. 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів).

Приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст.75, ч.1 ст.76 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 3, 4, 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Слід зазначити, що позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того факту, що у 2017 році ОСОБА_2 був власником транспортних засобів, зокрема легкових автомобілів марки TOYOTA HIGHLANDER, загальний легковий універсал-В, який позивачем реалізовано 03.09.2017р., а також марки BMW Х5, обєм двигуна 2993 см.куб., тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015.

Крім того, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що суму податкового зобовязання зі сплати транспортного податку за 2017 рік контролюючим органом було нараховано йому у подвійному розмірі.

При цьому, слід зауважити, що відповідачем також не надано доказів того, що у власності ОСОБА_2 у 2017 році перебувало два транспортних засоба, а саме:

-легковий автомобіль марки BMW, моделі Х5, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1

- легковий автомобіль марки BMW, моделі Х5, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Надану до суду роздруківку екрану електронної обчислювальної машини (комп'ютеру) із зображенням відкритої робочої програми контролюючого органу не можна вважати належним, достовірним та допустимим доказом того, що у 2017 році за позивачем обліковувались вищезазначені транспортні засоби - у розумінні ст.ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, зі змісту даної роздруківки слідує, 17.09.2016р. за ОСОБА_2 здійснено перереєстрацію як за новим власником транспортного засобу BMW Х5 2015 року випуску номерний знак НОМЕР_1 (позначка 2 у графі Тип реєстраційної дії (1-реєстрація ТЗ, 2 перереєстрація ТЗ на нового власника ТЗ, 3 зняття з обліку ТЗ, 4 вибраковка ТЗ), а щодо транспортного засобу BMW Х5 2015 року випуску номерний знак НОМЕР_2 наявне позначення «0», що не відповідає позначенням 1 і 2, які означають реєстрацію або перереєстрацію транспортного засобу за новим власником.

Частиною 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, сторонами не заперечується той факт, що у власності позивача у 2017 році перебував щонайменше один транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль, марки - BMW, модель - Х5, обєм двигуна - 2993 см.куб., тип пального дизель, рік випуску автомобіля 2015.

У даному випадку питання який номерний знак має або мав даний транспортний засіб не має принципового значення для розгляду даної справи, з огляду на таке.

Аналіз вищенаведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З викладеного слідує, що саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок доведення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому відповідач повинен надати докази на підтвердження правомірності рішення разом з відзивом на позовну заяву, а в разі неможливості надання доказів з об'єктивних причин - повинен письмово повідомити про це суд.

Враховуючи наведене, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення мала бути отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість належного позивачу транспортного засобу, яка розрахована у відповідності до Методики, однак відповідачем до таку інформацію до суду не надано.

При цьому, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що належний позивачу транспортний засіб був обєктом оподаткування транспортним податком у 2017р. відповідачем до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх надання (у разі наявності) з обєктивних причин, у звязку з чим впевнитись щодо наявності у контролюючого органу правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не вбачається за можливе.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що податковим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було зроблено відповідний розрахунок для визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача на офіційному сайті Мінекономрозвитку, оскільки такий розрахунок не було долучено до відзиву та не залучено відповідачем до матеріалів справи, як і не надано до суду інших доказів на підтвердження того, що відповідний автомобіль позивача був обєктом оподаткування транспортним податком у 2017р., у звязку з чим у суду відсутні підстави для беззаперечного висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган правомірно відніс належний ОСОБА_2 транспортний засіб до об'єкту оподаткування транспортного податку за 2017р., оскільки прийняв спірне рішення за відсутності розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, який є обов'язковим для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, на підтвердження обґрунтованості власної позиції позивачем надано до суду роздрукований із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) розрахунок середньоринкової вартості належного йому транспортного засобу «BMW, X5, 2015 року випуску», який здійснений позивачем від 20.12.2017р., згідно з яким середньоринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на момент розрахування становить 965 886, 00 грн., тобто вартість даного транспортного засобу не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016р. (1 200 000, 00 грн.).

Слід наголосити, що є загальновідомим факт, що відомості офіційного сайту Мінекономрозвитку оновлюються щорічно, у звязку з чим суд станом на момент розгляду даної справи, на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку (http://www.me.gov.ua/) не має змоги самостійно встановити середньоринкову вартість автомобіля марки BMW, моделі Х5, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, яка мала бути розрахована у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.

При цьому, слід зазначити, що судом було досліджено "Перелік легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році", розміщений на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, у якому під оподаткування транспортним податком підлягає тільки автомобіль «марка - BMW, модель X5, обєм циліндрів двигуна - 3.0 куб. см., тип пального дизель, рік випуску (включно) - до 2 років», в той час як спірний обєкт оподаткування 2015 року випуску.

Підпунктом 14.1.220 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що рік виготовлення транспортного засобу календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки відомості про календарну дату виготовлення автомобіля марки BMW Х5, 2015 року випуску, що на момент виникнення спірних правовідносин належав на праві власності ОСОБА_2 - невідомі, то відповідно до пп.14.1.220 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. При цьому календарний рік - це проміжок часу з 01 січня по 31 грудня, котрий триває 365 (366) днів.

Враховуючи вищенаведене, датою закінчення спливу дворічного строку з дня виготовлення автомобіля позивача є 01.01.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів того, що середньоринкова вартість автомобіля марки BMW Х5, 2015 року випуску, що належав на праві власності ОСОБА_2 на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2017 р. перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2017 (звітного) року, а також з огляду на те, що датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року, в той час як базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, суд доходить до висновку, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб не був обєктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, у зв'язку з чим у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення №139237-13 від 29.06.2017р. та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017 рік.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Водночас, відповідачем в ході розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2017 рік становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) 2017 року та, відповідно, правомірності прийняття Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області оскаржуваного податкового повідомлення рішення

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими,

Відтак, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 640,00 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією за №28829869 від 28.12.2017р. на суму 640,00 грн. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №804/397/18 (Головне управління ДФС у Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 51931, АДРЕСА_1; РНОКПП 284440053) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за №139237-13 від 29.06.2017р.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП 284440053) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судові витрати в сумі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1