Справа № 802/806/18-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/806/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

11 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю: секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Дмитрук Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання незаконними дії Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області в частині відмови щодо внесення змін до наказу начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №210 о/с від 07.12.2017 в частині звільнення зі служби в поліції "за пунктом 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77" на "ч.2 ст.77 (через хворобу) ЗУ "Про Національну поліцію".

Також позивач просив зобов'язати Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області внести зміни до наказу начальника ГУ НП України у Вінницькій області від 07.12.2017 №210 о/с в частині підстави звільнення підполковника поліції ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області, з " пункту 7 (за власним бажанням) на "п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) ЗУ "Про Національну поліцію".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.04.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та винести нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, а також, що рішення суду необґрунтоване і таке, що винесене із порушенням норм закону, та таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 19.10.2017 позивач звернувся начальника ГУНП у Вінницькій області з рапортом, в якому просив звільнити його зі служби за власним бажанням, надавши направлення на медичне обстеження ВЛК.

Відповідно до Довідки В-559 від 28.11.2017 ВЛК підполковника поліції ОСОБА_2 визнано придатним до служби в поліції, непридатним до служби на посаді.

07.12.2017 ОСОБА_2, в зв'язку із проходження медичного обстеження ВЛК та небажанням переводитись на інші посади, звернувся до начальника ГУНП у Вінницькій області з рапортом, в якому просив реалізувати рапорт від 19.10.2017 та звільнити його зі служби за власним бажанням з 07.12.2017.

Наказом начальника ГУ Національної поліції у Вінницькій області №210 о/с від 07.12.2017 позивач звільнений зі служби в поліції на підставі п. 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

В подальшому, позивач повторно пройшов медичний огляд ВЛК та 23.01.2018 під час засідання ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» прийнято постанову №1, згідно якої позивача визнано непридатним до служби в поліції на час медичного огляду при звільнені зі служби 28.11.2017 на підставі ст.ст. 41в, 39б, 71в, 61г, графи 1 Переліку захворювань фізичних вад.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із заявою до ГУ Національної поліції у Вінницькій області про внесення змін до наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 210 о/с від 07.12.2017 в частині формулювання підстави звільнення зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 - на п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію»

ГУ НП у Вінницькій області листом № В-128/04/12.2018 від 26.02.2018 відмовило позивачу у внесенні змін до наказу про звільнення № 210 о/с від 07.12.2017.

Не погоджуючись з такими діями та висновком відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем самостійно подано рапорт із зазначенням причини звільнення зі служби за власним бажанням, відповідачем прав позивача не порушено, оскільки Законом України "Про національну поліцію" чітко передбачений перелік підстав для звільнення з органів поліції. Крім того, норми спеціального законодавства, що регулюють правовідносини пов'язані з проходженням служби в лавах поліції не передбачають можливості внесення змін в формулювання підстав звільнення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2017 позивач подав рапорт начальникові ГУ НП у Вінницькій області про звільнення його за власним бажанням, з проханням видати направлення на проходження ВЛК (а.с.31).

07.12.2017 ОСОБА_2, в зв'язку із проходження медичного обстеження ВЛК та небажанням переводитись на інші посади, звернувся до начальника ГУ НП у Вінницькій області з рапортом, в якому просив реалізувати рапорт від 19.10.2017 та звільнити його зі служби за власним бажанням з 07.12.2017 (а.с.30).

За результатами розгляду вищевказаного рапорту начальником ГУ НП у Вінницькій області прийнято наказ №210 о/с від 07.12.2017, яким звільнено позивача зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 07.12.2017.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки у поданому рапорті позивач обидва рази самостійно вказував про звільнення з поліції за власним бажанням та з 19.10.2017 до 07.12.2017 не звертався до відповідача із заявою про відкликання рапорту від 19.10.2017, а лише підтвердив свій намір звільнитись за власним бажанням рапортом від 07.12.2017, тому проходження ним військово-лікарської комісії після звільнення не є підставою для внесення змін у наказ про звільнення зі служби за власним бажанням.

Також, щодо доводів апелянта, стосовно невідповідності довідки ВЛК №В-559, а саме порушенням її видачі, колегія суддів зазначає наступне.

Звільнення позивача відбулось не на підставі висновку ВЛК, а на підставі його рапортів (19.10.2018р., 07.12.2018р.), які написані ним власноручно.

Предметом спору є визнання незаконними дії Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області в частині відмови щодо внесення змін до наказу начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №210 о/с від 07.12.2017 в частині звільнення зі служби в поліції "за пунктом 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77" на "ч.2 ст.77 (через хворобу) ЗУ "Про Національну поліцію" та зобов'язання відповідача внести зміни до наказу начальника ГУ НП України у Вінницькій області від 07.12.2017 №210 о/с в частині підстави звільнення підполковника поліції ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області, з " пункту 7 (за власним бажанням) на "п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) ЗУ "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, посилання позивача на невідповідність довідки ВЛК №В-559 від 28.11.2017 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки суд не вправі надавати оцінку правомірності чи неправомірності цієї довідки.

Враховуючи зазначене вище та оскільки, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 липня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.