Справа № П/811/1995/17
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 рокусправа № П/811/1995/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Головко О.В.

судді: Ясенова Т.І. Суховаров А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року (суддя Кармазина Т.М.) в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.03.2016 та рішення № від 05.02.2016.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Кропивницькою ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області у період з 18 січня 2016 року по 29 січня 2016 року було проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт № 46/17-01/НОМЕР_3 від 05.02.2016.

На підставі висновків акту відповідачем було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій № від 05.02.2016, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 17413,96 грн. у зв'язку з донарахуванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2016, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем у розмірі 52055,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 26027,66 грн.

Підставою для прийняття спірних рішень стали висновки податкового органу щодо заниження платником податків суми загального оподатковуваного доходу на 4252,00 грн. та завищено задекларовані витрати на 319151,05 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, правомірності оскаржуваних рішень суб'єкта владних повноважень та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до положень п. 177.1 та п. 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно зі ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За приписами статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з ч. 2 ст. 3 якого бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Відповідно до пункту 1.2 Положення господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки податковим органом встановлено, що платником податків документально підтверджено витрати у сумі 3045848,95 грн., тоді як задекларовано витрати за 2014 рік у сумі 3365000,00 грн., що свідчить про завищення витрат на суму 319151,05 грн.

Проте судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до податкового органу було надано всі первинні документи на підтвердження понесених витрат, зокрема, договори поставки, перевезення вантажів, купівлі-продажу, податкові та видаткові накладні, акти здачі-приймання робіт (наданих послуг), відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, довіреності на отримання ТМЦ, рахунки-акти за телекомунікаційні послуги, акти наданих інформаційних послуг, рахунки-фактури, реєстри додаткових витрат, пов'язаних із відшкодуванням залізничного тарифу, виписки по банківським рахункам.

При цьому судом першої інстанції встановлено, відповідачем не заперечується, що під час перевірки не було враховано витрати на придбання товарів у ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Прінт Імідж», не враховано всі поставки солі від ТОВ «ЮЗАВ».

Проте судом встановлено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідачем жодним чином не обґрунтовано підстави неврахування вказаних витрат, не доведено факту наявності залишків товарів на кінець звітного періоду, крім того зауважень щодо відповідності первинних документів вимогам чинного законодавства податковим органом не зазначено.

Відсутність Книги обліку доходів та витрат у позивача жодним чином не спростовує факту понесених витрат, оскільки податковим органом було самостійно зазначено, що перевірка проводилася за наявними первинними документами, а тому неможливо стверджувати про порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податкових зобов'язань за наявності належно складених первинних документів, які зберігаються у платника податків.

Відсутність порушень з боку позивача при формуванні витрат та доходів свідчить про неправомірність донарахування податковим органом зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та, як наслідок, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Висновки суду першої про протиправність оскаржуваних рішень податкового органу є обґрунтованими та такими, що викладені з урахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року в адміністративній справі № П/811/1995/17 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 10 липня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 липня 2018 року.

Головуючий суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров