Справа № 404/2125/18(2-а/404/432/18)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2018 року справа № 404/2125/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю.,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління Патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2018 року (головуючий суддя Варакіна Н.Б.)

у справі № 404/2125/18

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти №2 батальйону Управління Патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1,

третя особа Управління патрульної поліції у м. Кропивницький Департаменту патрульної поліції

про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління Патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, за участю третьої особи Управління патрульної поліції у м. Кропивницький Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача з притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №104130 від 03.03.2018 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. та закрити провадження у адміністративній справі.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованістю та протиправністю висунутих обвинувачень, оскільки жодного порушення позивач не скоював. При розгляді справи інспектором зроблений висновок про порушення п.2.1 («а», «б») ПДР, що не відповідає дійсності, оскільки позивач не перебував за кермом автомобіля, водночас перебувала його дружина, пояснення від неї взято не було, документи на транспортний засіб знаходились у дружини, також відповідачем проігноровані пояснення позивача, що перед тим як розпочати рух, дружиною витерто номерний знак, однак через сильний снігопад він забруднився та під час руху подружжя могло знати, що його не видно. Крім того, позивач зазначив, що згідно постанови серії ВР №104130 місцем вчинення адміністративного правопорушення значиться автодорога М-12 Стрий - Тернопіль - Кіровоград, 679 км. +200 м. в той час, як місцем події було подвір'я домоволодіння №21 по вул. Героїв України в с.Велика Виска Маловисківського району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2018 року адміністративний позов задоволено. Постанову серії ВР № 104130 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 03.03.2018 скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, неповне зясування обставин, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенням, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. Відповідач зазначає, що відповідно до відео фіксації факту правопорушення встановлено, що позивач керував транспортним засобом ToyotaCamry», д.н. ВА 5354ВІ, на автодорозі М-12 «Стрій-Тернопіль-Кропивницький» 678 км.+200 м з номерним знаком, що був забруднений і не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 м. На неодноразову вимогу поліцейських зупинитися, не реагував. Вже під час зупинки автомобіля правопорушника, на відеозапису чітко видно, що саме позивач перебував на сидінні водія, і саме він керував автомобілем. Після цього, позивач не предявив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія, а сам факт перебування за кермом не заперечував. Таким чином, судом не досліджено в повному обсязі наданих по справі доказів, які є достовірними, вичерпними й допустимими.

Позивачем поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, зазначає, що відповідачем не визначено, які саме докази по справі не були досліджені або досліджені не в повній мірі. Позивач наполягає на тому, що він не керував транспортним засобом, за кермом перебувала його дружина, яка заїхала до двору домоволодіння. Працівники поліції без будь-яких законом передбачених підстав зайшли до подвіря домоволодіння і не надали можливості надати будь-які пояснення та не намагалися зясувати обставини справи, а просто відвезли до м. Кропивницький, де інспектор виніс оскаржувану постанову. В судовому засіданні судом першої інстанції допитано свідка ОСОБА_3, яка підтвердила наведені позивачем обставини.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Спірним є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 03.03.2018 інспектором роти №2 батальйону Управління Патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 винесено постанову серії ВР № 104130 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Місцем складення означеної постанови є м. Кропивницький, вул. Вокзальна, 58.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що 02.03.2018 о 23.30 год. на а/д М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький, 678 км. +200м. водій, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», д.н. НОМЕР_1, рухався з забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи номеру на відстані 20м, при цьому не предявив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія, чим порушив п.2.1 (а, б) ПДР України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що автомобіль НОМЕР_2, перебував у дворі домоволодіння, коли туди увійшли працівники поліції. Відповідачем належних доказів, того, що саме позивач керував автомобілем, та які б спростували доводи позивача, не надано. Суд зазначив, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що позивач керував автомобілем.

Також судом першої інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка показала суду, що є дружиною позивача. Зазначила, що 02.03.2018 перебувала з дитиною та чоловіком в гостях у її батьків в с. Велика Виска Маловисківського району Кіровоградської області. Дитина стала себе погано почувати, тому з позивачем поїхали в аптеку купити ліки. За кермом автомобіля була вона. Після 23 год. повертались з аптеки до будинку батьків, заїхала у двір, пішла в будинок, а позивач залишився зачиняти ворота. Чоловік довго не заходив у будинок, зателефонувала йому, на що він повідомив, що був затриманий поліцією та доставлений у м. Кропивницький.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність означеної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 104130 від 03.03.2018.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (пп. «а»);

реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) (пп. «б»).

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення особою правопорушення.

Згідно вимог п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості підстави зупинки 02.03.2017 транспортного засобу «ToyotaCamry», д.н. НОМЕР_1, відповідач визначив факт керування означеним автомобілем із забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м. Тоді як відповідно до п.2.9. «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки та відеозапису.

На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу до письмових заперечень надано відеозапис правопорушення (а.с.32), яке досліджено судом.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказаним відеозаписом спростовуються доводи відповідача, що за кермом автомобіля перебував саме позивач, позаяк, із наданого відповідачем відео достеменно не вбачається, що саме позивач керував автомобілем.

З цього відео запису неможливо ідентифікувати ані транспортний засіб позивача (не можливо ідентифікувати номерний знак автотранспортного засобу), ані самого позивача, оскільки зафіксовано тільки рух автомобіля, схожого на автомобіль «ToyotaCamry», і при цьому не підтверджується факт вимоги поліцейських зупинитися.

Водночас, з відеозапису вбачається, що автомобіль «ToyotaCamry», держаний номер НОМЕР_1, перебував у дворі домоволодіння по вул. Героїв України в с.Велика Виска Маловисківського району Кіровоградської області, коли туди увійшли працівники поліції. Також вбачається фіксування тільки процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Якість наданого відеозапису не дозволяє пересвідчитись в обґрунтованості та правомірності дій відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності, оскільки не надає можливості встановити наявність адміністративного правопорушення, що інкримінується позивачу.

З огляду на встановлені обставини, приймаючи до уваги пояснення позивача та показання допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_3, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про недоведеність відповідачем факту, що саме позивач керував автомобілем і ним було порушено певні вимоги Правил дорожнього руху, відповідно, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління Патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2018 року у справі №404/2125/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко