Справа № 753/16228/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кузьмишиної О.М.;
за участю секретаря: Горяінової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 10 квітня 2018 року (прийнята у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2017 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.11.2017 року просив суд:
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, тобто 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% починаючи з 26.06.2017 року;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням до страхового стажу у пільговому обчисленні часу проходження військової служби у м. Читі з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року з розрахунку один місяць за півтора, починаючи з 26.06.2017 року.
Обгрутовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що у період з 01.09.1974 року по 23.08.1990 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР.
Відповідно до довідки Київського обласного військового комісаріату від 21.12.2017 року майор запасу ОСОБА_1 згідно послужного списку особової справи з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року дійсно проходив військову службу у віддаленій місцевості у м. Читі і має право на пільги встановлені Постановою РМ СРСР від 21.05.1984 року №482.
З 16.05.2004 року позивачу призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За відомостями трудової книжки позивач з 22.11.1990 року продовжував працювати на інженерних посадах не пов`язаних з військовою службою.
В подальшому, після досягнення 60-річного віку, з 07.08.2017 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 р.( далі - Закон № 1058-IV).
Листом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.09.2017 року позивачеві роз`яснено, що при призначенні йому пенсії за віком з 07.08.2017 року, відповідач керувався пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (дата набрання чинності 11.10.2017 року), з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, розмір пенсії позивача перерахований з 01 жовтня 2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
Уперіод з 01.09.1974 року по 23.08.1990 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР.
З 16.05.2004 року позивачу призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Києві із заявою щодо роз`яснення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .
Заява прийнята 07.08.2017 року, і з цієї дати здійснено призначення пенсії за віком.
Листом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.09.2017 року позивачеві роз`яснено, що при призначенні йому пенсії за віком з 07.08.2017 року, відповідач керувався п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (дата набрання чинності 11.10.2017 року), з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, розмір пенсії позивача перерахований з 01 жовтня 2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу пільгову вислугу років за період з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, вислуга років обчислюється відповідно до ст.ст. 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» лише для визначення права на пенсію за вислугу років відповідно до цього Закону, зокрема, стаття 17-1 передбачає обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при цьому Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Приписи Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 року № 986 «Про затвердження Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років» передбачають пільгове обчислення вислуги років виключно для визначення права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.05.1984 року №482, на підставі якої видано наказ військової частини НОМЕР_1 від 20 жовтня 1989 року №245, втратила чинність частково.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 року №445 «Про службу військовослужбовців Міністерства оборони СРСР, Комітету державної безпеки СРСР і Міністерства внутрішніх справ СРСР в місцевостях СРСР з важкими і несприятливими кліматичними умовами і в радянських військах, які тимчасово знаходяться за кордоном», затверджено перелік постанов, які втратили чинність у тому числі і пункти 1,2,3 постанови від 21.05.1984 року №482, та затверджено Перелік місцевостей СРСР з важкими кліматичними умовами, де для осіб офіцерського складу встановлені строки безперервної служби 3 роки, 5 і 10 років. З часу набрання чинності постановою від 06.04.1988 року №445 умови обрахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років встановлені пунктом 3 цієї постанови:
«Засчитывать лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной служби в вислугу лет, дающую право на пенсию, один месяц служби за полтора месяца, если им не установлены более льготные условия исчисления вислуги лет, время служби:
а) в районах Крайнего Севера и приравненных к ним местностям;
б) в местностях СССР с тяжелыми климатическими условиями…»
Відповідно до переліку місцевостей СРСР с важкими кліматичними умовами для осіб офіцерського складу встановлені строки безперервної служби 3 роки, 5 і 10 років та перелічені райони Читинської області та місто Борзя віднесено до місцевостей з важкими кліматичними умовами, а не до районів Крайньої Півночі, однак місто Чита в перелік не включено.
Згідно з пунктом 3 Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 року №986, встановлено, що відповідно до цього положення призначаються пенсії за вислугу років, по інвалідності та по втраті годувальника. Пільги щодо обчислення одного місяця служби у Читинській області за півтора передбачені, як зазначено у пункті 54 цього Положення в редакції постанови від 06.04.1988 року №445.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що пільгове обчислення вислуги років застосовується для призначення пенсії за вислугу років, тоді як Читинська область є місцевістю з важкими кліматичними умовами.
Водночас, пенсія за віком призначається згідно приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а частина 3 статті 24 цього Закону передбачає, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згаданим Законом передбачено пільгове обчислення страхового стажу лише для осіб, які працювали у районах Крайньої Півночі, перелік яких затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року №12 зі змінами, місто Чита не є районом Крайньої Півночі, або районом прирівняним до районів Крайньої Півночі.
Зважаючи на викладене, у відповідача не було правових підстав для зарахування часу проходження військової служби у місті Чита до страхового стажу позивача ОСОБА_1 у пільговому обчислення.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи, а саме щодо відмови у зобов`язанні Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014 - 2016 роки з 26.06.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.
Статтею 10 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп=Зс х (Ск:К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до ч.3 ст. 45 цього Закону, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
Як вбачається з матеріалів справи, з 16.05.2004 до 07.08.2017 року позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену, як військовослужбовцю, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплату якої було припинено.
Однак, даний розрахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки позивач звернувся до нього із заявою про призначення йому іншої пенсії за іншим Законом.
А тому посилання відповідача на ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є помилковим, оскільки даним положенням регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 року по справі №21-612а14, висновок якої щодо застосування норм права, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Так, позивачу було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», він звернувся вперше.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014 - 2016 роки з 26.06.2017 року
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи у зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права та зроблено помилковий висновок щодо відмови у задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року підлягає частковому скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року скасувати в частині відмови у зобов`язанні Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014 - 2016 роки з 26.06.2017 року.
В цій частині винести нове рішення, яким зобов`язати Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014 - 2016 роки з 26.06.2017 року.
В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено 17 липня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.М. Кузьмишина