Справа № 820/2449/18
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 липня 2018 р. № 820/2449/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Савчука С.С.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" (вул. Кибальчича, буд. 18, м. Харків, 61071, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами перевірки податковим органом складено акт перевірки та податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №1. Позивач не погоджується із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та висновками акту перевірки, зазначає, що усі господарські операції, по яким встановлені порушення податкового законодавства, мали реальний характер, а також, що він не несе відповідальності за господарську діяльність його контрагента.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що податковий орган діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, зазначивши, що ним правомірно визначено податкові зобовязання та застосовані штрафні санкції у звязку з непідтвердженням в ході проведеної перевірки реальності отримання позивачем товарів від ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ».

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» ОСОБА_1 - в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_2 - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку у Центральній ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Фахівцями Головного управління ДФС в Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС ТРЕЙД ІНВЕСТ» (податковий номер 40044263) за період з лютий, березень та квітень 2016р., з ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» (податковий номер 40157342) за період травень та червень 2016р. та подальшої реалізації, за результатами якої складено акт перевірки № 808/20-40-14-11-11/38279746 від 02.03.2018 (т. 1 а.с. 16-45).

В акті перевірки № 808/20-40-14-11-11/38279746 від 02.03.2018 відповідачем було встановлено порушення з боку позивача п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 736701 грн, у тому числі за червень 2016 року у сумі 736701 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ».

На підставі зазначеного акту документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2018 року №1 з податку на додану вартість, яким визначено суму податкового зобовязання в розмірі 736701,00 грн та 184175,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, разом нараховано грошове зобовязання в сумі 920876,25 грн (т. 1 а.с. 14).

Позивач не погодився зі вказаним податковим повідомленням-рішенням та звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступне.

Між позивачем та ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» були укладені договори поставки №10/05 від 10.05.2016, №17/05 від 17.05.2016, відповідно до умов яких постачальник (ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ») зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні Покупцеві товар (товари), а Покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Найменування, кількість, номенклатура, ціна за одиницю та загальна вартість товарів, що підлягають поставці за цим договором, визначаються специфікацією. (т. 1 а.с. 95-96, 98-100)

На виконання умов зазначених договорів сторонами складені специфікація та додатки до договорів, в яких визначені асортимент, обсяги та вартість поставки (т. 1 а.с. 97, 101-105)

На виконання умов зазначених договорів контрагентом позивача, ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ», були виписані видаткові накладні №ВН 0-00000043 від 26.05.2016, №ВН 0-00000046 від 27.05.2016; №ВН 0-00000047 від 30.05.2016; №ВН 0-00000048 від 13.06.2016;№ВН 0-00000049 від 14.06.2016; №ВН 0-00000050 від 15.06.2016; №ВН 0-00000051 від 16.06.2016; №ВН 0-00000054 від 17.06.2016 (т. 1 а.с. 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66) та податкові накладні: №47 від 17.06.2016; №44 від 16.06.2016; №43 від 15.06.2016; №42 від 14.06.2016; №37 від 13.06.2016; №80 від 30.05.2016; №78 від 27.05.2016; №77 від 26.05.2016; №37 від 18.06.2016 (т. 1 а.с.71-86).

На підтвердження транспортування придбаних у ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» товарів представником позивача надані товарно-транспортні накладні №ЗП - 0000023 від 26.05.2016; № ЗП - 0000024 від 27.05.2016; № ЗП - 0000025 від 30.05.2016; № ЗП - 0000026 від 13.06.2016; ЗП - 0000027 від 14.06.2016; ЗП - 0000028 від 15.06.2016, № ЗП - 0000029 від 16.06.2016, № ЗП - 0000030 від 17.06.2016. 2016 (т. 1, а.с. 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67), відповідно до зазначених товарно-транспортних накладних, транспортування товарів здійснювалося ТОВ «ПОЛЕКС-ТРАНС-ЛОГІСТІК», яке також було підтверджено наданими до суду копіями первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ПОЛЕКС-ТРАНС-ЛОГІСТІК» (заявками на транспорт, актами здачі-прийняття наданих послуг, рахунками-фактурами на оплату та платіжними дорученнями) (т. 2, а.с. 21-36).

Як встановлено судом з копії журналу видачі довіреностей, позивачем були виписані довіреності на отримання товару від ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» від 26.05.2016 (строком дії до 04.06.2016) та 10.06.2016 (строком дії до 19.06.2016) (т.1, а.с. 135-136)

На підтвердження якості придбаного товару представником позивача надані сертифікати відповідності товару та додатки до цих сертифікатів (т. 2 а.с.10-20).

Як встановлено при проведенні перевірки відповідачем, поставлений товар було оприбутковано на Дт 28 «Товари» та по Кт 631 «Розрахунки з постачальниками».

З виписки по особовому рахунку позивача судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень: № 80 від 18.05.2016 на суму 236400 грн, № 106 від 30.06.2016 на суму 999000 грн; № 108 від 01.07.2016 на суму 499500 грн; № 110 від 04.07.2016 на суму 1121100 грн; № 110 від 04.07.2016 на суму 278400 грн; № 118 від 05.07.2016 на суму 599500 грн; № 125 від 11.07.2016 на суму 999000 грн; № 128 від 12.07.2016 на суму 499500 грн; № 152 від 25.07.2016 на суму 499500 грн; № 154 від 26.07.2016 на суму 499500 грн; № 167 від 10.08.2016 на суму 1000000 грн; № 180 від 31.08.2016 на суму 44806 грн, оплата поставлених ТМЦ була проведена в повному обсязі, заборгованість відсутня.(а.с. 106-116)

Як слідує з наданих позивачем пояснень, які підтверджуються наданими до суду документами, в подальшому придбані у ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» ТМЦ було передано в якості давальницької сировини ТОВ «Призма Електрик», яке на замовлення позивача виготовило електрощитове обладнання, яке, в свою чергу, в подальшому було відвантажено кінцевому споживачу (т. 2 а.с. 86-167).

Таким чином, до суду було надано, і відповідачем даний факт не спростовано, відповідні первинні фінансово-господарські документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ», які належним чином підтверджують придбання та подальший рух ТМЦ.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

Згідно п.п. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Приписами п.198.1 - 198.2. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу положень п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, з огляду на зазначені приписи чинного законодавства, підставою для зменшення платником податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму цього податку, нараховану на вартість придбаних товарів, є факт реального придбання товарів та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих товарів з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання.

Норми п. 201.1., п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобов'язаний в установлені терміни скласти, зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та надати покупцю (за його вимогою), яка є для покупця підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми ПДВ, віднесені позивачем до сум податкового кредиту у відповідних звітних періодах, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договорів, видаткових накладних, платіжних документів, відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В процесі судового розгляду з боку відповідача не надходило заперечень проти правильності оформлення податкових накладних, на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту. В ході перевірки відповідачем не встановлено наміру у позивача отримати за зазначеними договорами поставки іншого результату, ніж придбання товару.

Таким чином, формування податкового кредиту позивачем, як платником ПДВ, здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Судом не встановлено доказів відсутності реальності господарської операції за зазначеними договорами, за правилами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач таких доказів до суду не надав.

Факт придбання товару та його використання позивачем у господарській діяльності документально підтверджується первинними бухгалтерськими документами, що були надані до суду, а саме: договорами поставки, витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, картками складського обліку матеріалів. Судом не встановлено невідповідності даних, що містять зазначені документи, фактичним обставинам.

На час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників ПДВ, свідоцтва платників ПДВ не були анульовані на момент укладання і вчинення правочинів, докази, що спростовують ці обставини, відповідачем до суду не надано. Відповідачем також не надано належних доказів щодо визнання недійсними у встановленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено придбання у його контрагента, ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ», товару, який в подальшому використовувався у власній господарській діяльності, а останніми виконані умови укладених договорів, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, які, на думку суду, виписані з додержанням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що донарахування позивачеві податку на додану вартість відбулося на підставі висновків відповідача про ненадання позивачем до перевірки належним чином оформлених сертифікатів якості придбаної кабельно-провідникової продукції, а також у звязку з невстановленням придбання реалізованого на адресу позивача товару по ланцюгу постачання.

Отже, оскільки сертифікати якості надавалися позивачу його контрагентом, а також саме по контрагенту позивача ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» у наявній податковій інформації (т.2 а.с. 38-84) не підтверджено придбання реалізованого позивачу товару по ланцюгу постачання, суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для притягнення до фінансової відповідальності позивача, а можуть впливати на висновки податкового органу стосовно правомірності ведення податкового обліку контрагентом - ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ», з огляду на персональний характер відповідальності.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на такому основному принципі, як превалювання сутності над формою, з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Факт придбання товарно - матеріальних цінностей, робот, послуг має бути обов'язково підтверджений доказами фізичного переміщення товарно-матеріальних цінностей у просторі від продавця до покупця.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Таким чином, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку або допущення порушень податкового законодавства. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Суд також при винесенні рішення керується практикою Верховного Суду України. Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 20.03.2018 по справі № 805/10886/13-а (провадження № К/9901/1424/18) зазначає, що за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання.

Досліджені в ході розгляду справи документи первинного бухгалтерського обліку, які також досліджувались податковим органом під час проведення перевірки позивача, підтверджують здійснення руху активів та зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача, підтверджують використання придбаних у ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» товарів у власній господарській діяльності, що також свідчить про їх фактичне отримання позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми, які підтверджені первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, у зв'язку з придбанням позивачем у ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» товарів, які в свою чергу, були використані останнім у межах господарській діяльності.

Виходячи з наведеного, обставини справи засвідчують фактичне здійснення господарських операцій ТОВ «ЗАВОД «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» з постачальниками товарів ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ» (податковий номер 40157342) на підставі укладених договорів та правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов договірних відносин з вказаним підприємством.

Згідно до ч.1 та ч. 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів обґрунтованість позовних вимог, натомість - суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, правомірність оскаржуваних рішень - не доведена та не підтверджена доказами, які перевірено судом, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, в силу приписів наведеної норми законодавства, до матеріалів справи належних доказів, що спростовували доводи позивача, порушення вимог законодавства не надані, судом таких фактів також не виявлено.

Таким чином, доказів, які б свідчили про правомірність та законність оскаржуваного рішення відповідачем до суду не надано та під час розгляду справи не долучено та не зазначено.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на його підставі є таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" (вул. Кибальчича, буд. 18, м. Харків, 61071, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 21.03.2018.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" (вул. Кибальчича, буд. 18, м. Харків, 61071, ) у розмірі 13813,14 грн. (тринадцять тисяч вісімсот тринадцять гривень 14 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 12 липня 2018 року.

Суддя Білова О.В.