Справа № 308/5112/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5033/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Довгої О.І., Сапіги В.П.,
за участю секретаря Бедрій Х.П.
представника апелянта Самолюк В.В.
представника позивача Брушнівський С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянки Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року (ухвалене головуючим суддею Данко В.Й., о 17 год 31 хв. у м. Ужгороді) у справі № 308/5112/18 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 09.05.2018 відповідач незаконно, поза пунктами пропуску перетнула державний кордон з України в Угорську Республіку в районі прикордонного знаку № 342, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Угорської Республіки і 10.05.2018, в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Оскільки у громадянки Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та підтверджують законність її перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, позивач просить затримати вказану громадянку Афганістану, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2018 адміністративний позов задоволено. Зазначено затримати громадянку Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик, що остання ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки в останньої відсутні документи, що дають право на виїзд з України.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.`
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що причиною виїзду сім`ї з Афганістану стала прогресуюча хвороба її батька діагностована як лімфолейкоз. Вказує, що в Афганістані лікування цієї хвороби є неможливим, а усі члени сім`ї були затриманні та засудженні на примусове видворення, окрім батька з огляду на хворобу. Крім цього зазначає, що умовою подання позову про затримання іноземця є подання позову про його видворення та одночасний їх розгляд в день подання. Затримання спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в частині видворення. Вважає, що не може бути задоволений позов про затримання іноземця до вирішення по суті позову про його видворення.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що відповідач незаконно перетнула поза пунктами пропуску державний кордон з України в Угорську Республіку в районі прикордонного знаку № 342, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Угорської Республіки і 10.05.2018, в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
У відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В подальшому відповідача було затримано відповідно до ст. 263 КпАП України.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 10.05.2018; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 10.03.2018, даними протоколу прикордонно-представницької зустрічі від 09.05.2018 та акту приймання-передавання особи від 10.05.2018 та рішенням про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 13.05.2018. Дії громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковані за ч. 2 ст.204-1 КпАП України.
Вважаючи, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки в останньої відсутні документи, що дають право на виїзд з України, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 7 ст. 6 КАС України встановлено, що іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Частиною 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, перешкоджатиме проведенню процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Водночас, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі» від 04.04.2000 та «Рахімі проти Греції» від 05.04.2011 зазначив, що затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно не тільки здійснюватись у відповідності до національного законодавства, але й повинно бути необхідним в конкретних обставинах.
Разом з тим, у п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, зазначено, що будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f).
З огляду на пояснення представників сторін та згідно матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку, що затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України відповідача у цьому випадку є виправданим заходом, з огляду на ті обставини, що відповідач, не маючи жодних документів, що дають право на перетин державного кордону не може у законний спосіб покинути територію України. Обґрунтованість такого заходу обумовлюється також і тим, що відповідач та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту у відповідності до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не володіє ані державною мовою, ані будь-якою іншою мовою спілкування, що поширена в межах України. Крім того, у відповідача відсутні будь-які кошти, а відтак така особа не здатна забезпечити себе житлом, харчуванням, можливістю пересування територією країни, а також користуватись у законний спосіб її транспортною мережею. Суд вважає, що перебування іноземця без засобів існування та можливості комунікування у незнайомому для нього середовищі може становити загрозу для його безпеки.
Відтак, для усунення усіх негативних факторів та з метою забезпечення мінімальних та належних умов перебування іноземця, що без законних на те підстав перебуває на території країни може застосувати такий захід як затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року у справі № 308/5112/18 без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 12 липня 2018 року