Справа № 810/2720/18
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Київ справа №810/2720/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації протиправною щодо розгляду подання від 19.12.2017 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради відносно видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання від 19.12.2017 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії.

Позивач вказує, що вона звернулась до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо підготовки подання для оформлення їй посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Виконавчий комітет Фастівської міської ради підготував та 19 грудня 2017 року направив для подальшого розгляду до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подання відносно оформлення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, ОСОБА_1

Проте, листом від 05.01.2018 №02-59-39 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повідомив позивача про те, що Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території забрудненої зони і тому відсутні підстави для видачі посвідчення 1-ї категорії.

Позивач не погоджується зі вказаною позицією суб'єкта владних повноважень, а тому звернувся до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Разом з тим, відповідачем надано пояснення щодо позову, в яких зазначено, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Водночас, на підставі Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів", який набрав чинності 01.01.2015, було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а відтак підстави для визнання за ним статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі йому відповідного посвідчення відсутні.

Розглянувши позовну заяву, оцінивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, паспорт серії СК №683263, виданий Фастівським відділом МГВГУ МВС України в Київській області 18 листопада 1997 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 22-23).

14 червня 1994 року Київська обласна державна адміністрація видала ОСОБА_1 посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони радіоекологічного контрою (категорія 4) серії НОМЕР_2 (том 1, а.с. 13).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 16.11.2016 №625 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 30.09.2016 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС позивачу встановлено основний діагноз: Рак правої молочної залози, ст. ІІ-Б, кл. гр. ІІ Т2N1MO. Висновок: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 17).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 30.01.2017 серії НОМЕР_3, позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності з 26.01.2017 та зазначено причину інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 16).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради із заявою для визначення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Вказана заява разом з поданням була направлена виконавчим комітетом Фастівської міської ради на розгляд до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації Київської області.

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації Київської області, розглянувши подання виконавчого комітету Фастівської міської ради, надав відповідь листом від 05.01.2018 №02-59-39, в якому повідомив, що на даний час до внесення відповідних змін у чинне законодавство, вирішити питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії не видається можливим (том 1, а.с. 18-19).

Відмовляючи у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2015, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII, а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом виключено статті 2 (визначення категорій зон радіоактивного забруднення) та 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином відповідач вважає, що з 01.01.2015 відсутній факт проживання будь-яких осіб на території зони посиленого радіоекологічного контролю та відповідно, потерпілі від Чорнобильської катастрофи категорії 4 в розумінні вказаного законодавства, не мають законодавчо обґрунтованого права на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідач вважає, що наявна неузгодженість у чинному законодавстві, однак за відсутності внесення відповідних змін, вирішити питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, не видається можливим.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною першою статті 65 Закону №796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51).

Відповідно до вимог пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно з вимогами пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною третьою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років підтверджується посвідченням потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_4 від 14.06.1994 (том 1, а.с. 13).

Зважаючи на те, що позивач постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року проживала у цій зоні не менше чотирьох років, вона в розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України від 27.02.1991 №791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 27.02.1991 №791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №791а-XII), залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону №791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII) абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд також зазначає, що Законом №76-VIII виключено статтю 23 Закону №796-XII, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4 та статтю 2 Закону №796-XII, яка визначала категорії зон радіоактивно забруднених територій, в тому числі зону посиленого радіоекологічного контролю.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд вважає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом №76-VIII, суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

У той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Прикінцевими положеннями Закону №76-VIII також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

На момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак, у відповідності до приписів пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII та пункту 10 Порядку №51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

З 26 січня 2017 року ОСОБА_1 було встановлено довічно ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_3 від 30.01.2017.

Отже, з матеріалів справи вбачається наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, оскільки статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №802/1445/17-а (№К/9901/1750/17), яка відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За наведених обставин вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути подання від 19.12.2017 Виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З приводу вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду подання від 19.12.2017 Виконавчого комітету Фастівської міської ради відносно видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За своєю юридичною природою протиправна бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення ним дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити.

У даному випадку, відповідачем була розглянуто подання Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19.12.2017 відносно видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та надана відповідь про відмову у видачі такого посвідчення, тобто елемент бездіяльності у спірних правовідносинах відсутній.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача у цій частині є саме визнання оспорюваної відмови протиправною.

Таким чином, у межах спірних правовідносин права позивача були порушені саме протиправною відмовою у видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України цілком кореспондуються з положеннями частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачувала, на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання від 19.12.2017 Виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.