Справа № 804/2069/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2018 року Справа № 804/2069/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняДраготи С.А.
позивача представника позивача предстаника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 Перевіна С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), за минулий час, а саме за період з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) належної їй пенсії за минулий час, а саме за період з моменту припинення її виплати, тобто з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до ст. 382 КАС України.
Ухвалою суду від 27.03.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №804/2069/18 та призначено до розгляду у судове засідання.
Позивач та його представник у судовому засіданні, яке призначено на 29.06.2018р., адміністративний позов підтримали та просили задовольнити його.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи про його необґрунтованість.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частинами 1, 3 ст. 7 Закону № 1706 передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Згідно ч. 1 статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Судом встановлено, що у липні 2017 року у зв'язку із загостренням бойових дій на території Луганської та Донецької областей, позивач залишив своє місце проживання у м.Донецьку та переїхав до м. Павлограду.
З 01.08.2017р. позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
01 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив виплатити пенсію за період з 01.08.2014р. по 31.07.2017р., проте листом відповідача від 12.10.2017р. за вих. №Б/300 фактично відмовлено у виплаті пенсії за вказаний період, оскільки рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради від 11.08.2017р. №24 призначено виплату пенсії починаючи з 01.08.2017р.
Листом відповідача від 20.02.2018р. за вих. №29/04-21-09 позивачу додатково повідомлено, що ніяких рішень про припинення/призупинення виплати пенсії стосовно нього не приймалося, а рішенням комісії не було призначено виплату заборгованості по пенсійним виплатам за період з 01.08.2014р. по 31.07.2017р. та у відповідача відсутня заборгованість щодо сплати позивачу пенсії за період з 01.08.2014р. по 31.07.2017р., оскільки пенсіонер перебуває на обліку лише з 01.08.2017р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014р. (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.
Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача № від 25.07.2017р., який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п.2 п.12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії у період з 01.08.2014р. по 31.07.2017р.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. №К/9901/202/17.

При цьому доводи відповідача, що останній не має заборгованості по сплаті позивачу пенсії за період з 01.08.2014р. по 31.07.2017р., оскільки пенсіонер перебуває на обліку лише з 01.08.2017р. судом не приймаються, оскільки згідно п.15 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Таким чином, виплата недоотриманої пенсії здійснюється за фактичним місцем обліку в пенсійному органі.

Крім того, відповідно до ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною відмову у виплаті заборгованості з виплати пенсії за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 рік ОСОБА_3, що викладена у листі №Б/300 від 12.10.2017 року Павлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області та зобов'язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (інн НОМЕР_1) належної їй пенсії за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 рік.

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до ст. 382 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що позивач заявляючи позовну вимогу про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, жодним чином не обґрунтував її.

Водночас, у даному випадку суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень, адже у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього після набрання рішенням законної сили. Доказів зворотного позивачем не надано.

Відтак суд не знаходить належних підстав для задоволення цієї вимоги позивача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ст.139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст.244, 245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправною відмову у виплаті заборгованості з виплати пенсії за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 рік ОСОБА_3, що викладена у листі №Б/300 від 12.10.2017 року Павлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (інн НОМЕР_1) належної їй пенсії за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 рік.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Допустити негайне виконання постанови в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 липня 2018 року.

Суддя О.В. Єфанова