Справа № П/811/812/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 рокусправа № П/811/812/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Юрко І.В.

судді: Чабаненко С.В. Чумак С.Ю.

секретарі судового засіданні Комар Н.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Данілова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року у справі №П/811/812/17 (ухвалене у приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду, головуючий 1-ї інстанції Хилько Л.І.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградської області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11.05.2017 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградської області, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 03.02.2017 року № (на суму 3883633,77 грн.), № (на суму 213458,45 грн.), № (на суму 510 грн.);

- рішення про застосування штрафних санкцій від 03.02.2017 року № (на суму 162986,35 грн.);

- вимогу № Ф- від 03.02.2017 року (на суму 40485,16 грн.).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції надав неповну, помилкову правову оцінку доказам, якими сторона позивача обґрунтувала свої позовні вимоги, в результаті чого порушені норми процесуального та матеріального права. У зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків фактичним обставинам справи є підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрована у виконавчому комітеті Кіровоградської області 25.11.2008 року, номер запису про державну реєстрацію 0015123, перебуває на обліку в Кіровоградській ОДПІ ГУ ДФС з 26.11.2008 року, фактичне місце знаходження: АДРЕСА_1.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградської області, є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Кіровоградської ОДПІ від 29.11.2016 року №1363 (з урахуванням змін до наказу від 05.12.2016 року №1378) визначено провести документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року терміном на десять робочих днів з 16.12.2016 року (а.с.8-9 т.1).

Згідно повідомлення від 29.11.2016 року за №207 ФОП ОСОБА_4 повідомлялась про надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (а.с.10 т.1).

14.12.2016 року позивачем до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області подано заяву, якою позивач зазначила, що їй не надано конкретного переліку документів, які необхідно подати до контролюючого органу та просила направити на її адресу такий перелік (а.с.11-12 т.1).

15.12.2016 року Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області направлено позивачу запит №85028/10/11-23-13-02 про надання 16.12.2016 року в повному обсязі документів, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та які підтверджують задекларовані нею показники в податковій звітності, подані до податкового органу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (а.с.13-14 т.1).

Позивачем до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області повторно подано заяву від 21.12.2016 року в якій зазначено, що їй не надано конкретного переліку документів, які необхідно подати до контролюючого органу та необхідність надати такий перелік (а.с.15-16 т.1).

29.12.2016 року Кіроворадською ОДПІ ГУ ДФС у Кіроворадській області надано ФОП ОСОБА_4 запит №86935/10/11-23-13-02 про необхідність визначення місця проведення перевірки та надання в повному обсязі документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та які підтверджують задекларовані показники в податковій звітності, поданій до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за період 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, а саме: виписки банків по банківським рахункам; книги КОРО; книги обліку доходів і витрат; податкові та видаткові накладні; ліцензії на право здійснення торгівлі підакцизними товарами; договори оренди торгових точок (свідоцтва на право власності); трудові договори укладені з найманими працівниками; заяви на застосування податкової соціальної пільги; відомості нарахування та виплати заробітної плати; табелі обліку відпрацьованого часу; документи, що підтверджують транспортування товару (товарно-транспортні накладні); договори укладені з контрагентами за перевіряємий період; чеки, квитанції, що підтверджують вартість понесених витрат; акти виконаних робіт, наданих послуг (у разі здійснення робіт, послуг); інші документи пов'язані з господарською діяльністю, що підтверджують задекларовані показники (а.с.17-19 т.1).

Крім того, вказаним листом позивачу роз'яснено, що у випадку не надання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, до закінчення перевірки, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Листом від 04.01.2017 року №54/10/11-23-13-02 Кіровоградська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області повторно повідомила ФОП ОСОБА_4 про необхідність подання до контролюючого органу в повному обсязі документів, які пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та які підтверджують задекларовані показники в податковій звітності, поданій до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за період 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (а.с.20-21 т.1).

Листом Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 05.01.2017 року №106/10/11-23-13-02 продубльовано лист від 04.01.2017 року №54/10/11-23-13-02 та направлено його на адресу ФОП ОСОБА_4 (а.с.22-23 т.1).

Вказані обставини позивачем не заперечуються та не спростовані. Вищезазначена переписка додана позивачем до адміністративного позову, що підтверджує їх отримання позивачем та обізнаність про час проведення перевірки, мету перевірки та обсяг документів, необхідних для проведення перевірки.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 16.12.2016 року по 06.01.2017 року ГУ ДФС у Кіровоградській області проведена документальна планова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за результатами якої 16.01.2017 року складений акт №3/11-23-13-02/НОМЕР_1 (а.с.27-78 т.1).

За висновками акту перевірки контролюючим органом встановлені порушення позивачем:

- п.177.2, пп.177.4.1, пп.177.4.2, пп.177.4.3, пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України та на підставі п.167.1 ст.167 ПК України позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 3106907,01 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 829791,93 грн. та за 2015 рік 2277115,078 грн.;

- п.2 ст.6, п.2 частини 1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464 «Про збір та облік, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачу донараховано єдиного внеску в сумі 162986,35 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 78778,86 грн. та за 2015 рік в сумі 84207,49 грн.;

- пп.1.1 ст.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, в результаті чого позивачу донараховано військового збору за 2015 рік - 170766,76 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України у зв'язку з ненаданням посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать та пов'язані з предметом перевірки.

Крім того в акті перевірки зазначено, що станом на час складання акту перевірки документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним, не надані (а.с.76 т.1).

Позивач 23.01.2017 року подала до ГУ ДФС у Кіровоградській області заперечення на акт перевірки, які згідно листа контролюючого органу залишені від 31.01.2017 року без задоволення та зазначено про правомірність встановлених правопорушень в зв'язку з ненаданням документів на підтвердження задекларованих у податковій звітності показників як під час перевірки так і до заперечень (а.с.79-81, 85, а.с.90-92 т.1).

На підставі акту перевірки №3/11-23-13-02/НОМЕР_1 від 16.01.2017 року ГУ ДФС у Кіровоградській області 03.02.2017 року прийнято:

1) податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем 3106907,01 грн. та штрафних санкцій у розмірі 776726,76 грн. (а.с.93-94 т.1);

- № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору за основним платежем 170766,76 грн. та штрафною санкцією 42691,69 грн. (а.с.95-96 т.1);

- № за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. (а.с.97-98 т.1).

2) рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с.100-101 т.1).

3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- (а.с.99 т.1).

Вказані рішення податкового органу позивач 16.02.2017 року оскаржила в адміністративному порядку до ДФС України (а.с.102-105 т.1).

Відповідно до рішення ДФС України №5429/Б/99-99-11-02-01-14 від 19.04.2017 року скарга ФОП ОСОБА_4 залишена без задоволення, а податкові повідомлення - рішення без змін (а.с.106-107, а.с.122-125 т.1).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржила їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, зазначаючи про наявність у неї всіх первинних документів, не надала їх ані під час проведення перевірки, ані під час подання заперечень та скарги, не надала їх під час розгляду даної адміністративної справи та жодним чином не підтвердила їх наявність як на час проведення перевірки, так і під час розгляду справи в суді. Висновки, викладені у акті перевірки №3/11-23-13-02/НОМЕР_1, здійснені на підставі діючого законодавства та в межах повноважень податкового органу, а відтак, оскаржувані рішення та вимога скасуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб, став, зокрема, висновок податкового органу про заниження позивачем валового доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України доходи підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою 18%. Однак оподаткуванню підлягають не всі доходи, а чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До складу доходів підприємця, зокрема включається: виручка, що надійшла підприємцю на рахунок у вигляді безготівкових коштів; готівкова виручка, отримана безпосередньо підприємцем чи його працівниками; виручка в натуральній (негрошовій) формі; суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів підприємництва за договорами цивільно-правового характеру за порушення умов договорів, та інші доходи, які пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Датою формування загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають постачанню) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

Перелік витрат, на які підприємці зменшують оподатковуваний дохід, прямо встановлено Податковим кодексом України, згідно з п.177.4 ст177 якого, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), покупних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива та енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари і тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, які включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов'язані з провадженням господарської діяльності підприємця (крім ПДВ для підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми ЄСВ у розмірах і порядку, встановлених законом;

- платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, зокрема витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Також, підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

У свою чергу, п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення;

- документально не підтверджені витрати.

Таким чином з наведених вище норм вбачається, що будь-які витрати приватного підприємця повинні бути підтверджені первинними документами (чеками, платіжними дорученнями, актами виконаних робіт (наданих послуг, тощо), та повинні бути пов'язані з господарською діяльністю підприємця та з отриманням доходів.

Позивач стверджує, що у період, який перевірявся податковим органом, він мав витрати та має всі підтверджуючі документи, проте податковий орган при складанні акта не взяв до уваги вказану первинну документацію.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єкта оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз.1 цього пункту.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Згідно із пп.16.1.5. п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Частиною 85.2. ст.85 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Частиною 85.4. ст.85 ПК України встановлено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з п.44.6. ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Абзацем другим п.44.7. ст.44 ПК України передбачено, що протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Відповідно до п.86.7. ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, судом першої інстанцій встановлено, що контролюючий орган неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_4 з письмовими запитами (від 29.11.2016 року за №207, від 15.12.2016 року за №85028/10/11-23-13-02, від 29.12.2016 року №86935/10/11-23-13-02) про надання документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та які підтверджують задекларовані нею в податковій звітності витрати. Крім того, податковим органом позивач була заздалегідь повідомлена про дату, час та мету проведення перевірки.

Проте, позивач, зазначаючи про наявність у неї всіх підтверджуючих документів, не надала такі документи контролюючому органу ані на запити останнього до початку проведення перевірки, ані під час проведення перевірки. Такі документи також не додавались позивачем під час подання заперечень на акт перевірки та скарги на рішення податкового органу.

Посилання апелянта на великий обсяг первинної документації та у зв'язку з цим неможливість її надання як контролюючому органу під час перевірки, так і суду під час розгляду справи, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки є нелогічним та безпідставним.

Посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції під час розгляду справи було відмовлено в задоволенні його клопотання про призначення судово-економічної експертизи, колегія суддів також вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки за відсутності в матеріалах справи первинної документації, призначення судово-економічної експертизи втрачає сенс.

В апеляційній скарзі позивач посилається на складений на замовлення адвоката позивача висновок експерта судово-економічної експертизи №4/1 від 20.03.2018 року, яким встановлено, що не підтверджуються документально висновки акту №3/11-23-13-02/НОМЕР_1 від 16.01.2017 року (а.с.25-34 т.2).

Колегія суддів не приймає до уваги вказаний висновок з огляду на таке.

Відповідно до статті 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, як вбачається з вказаного вище висновку від 20.03.2018 року, він наданий після прийняття судом першої інстанції рішення по справі 08.02.2018 року. Тобто, вказаний висновок не був предметом розгляду у справі та судом першої інстанції не досліджувався.

Крім того, колегія суддів зазначає, що незважаючи на «великий обсяг первинної документації» в папках-швидкозшивачах у кількості 42 штук, наданих позивачем на дослідження експерту, так і не були надані ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

До того ж, вказаним висновком не підтверджується наявність у позивача первинної документації як на час перевірки, так і під час судового розгляду.

Таким чином, позивач до закінчення перевірки та у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 ст. 44 ПК України, не надала посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені нею у податковій звітності, а тому слід вважати, що такі документи були відсутні у позивача на час складення такої звітності.

Оскільки позивач ані під час перевірки, ані під час адміністративного оскарження, ані під час розгляду судом першої та апеляційної інстанції не надав первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту та складу витрат.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З урахуванням наведених вище обставин у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги позову не знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, судом першої інстанції об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року у справі № П/811/812/17 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року у справі № П/811/812/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2018 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак