Справа № 805/4249/18-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 р. Справа№805/4249/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2018 року шляхом надсилання поштою позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач в порушення «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року, та статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», безпідставно не врахував в трудовий стаж період роботи позивача в колгоспі «Рассвет». Посилаючись на статті 8, 16, 19, 21, 22, 24, 46, 48, 92 Конституції України, Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про пенсійне забезпечення», позивач просив:

- визнати дії відповідача в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Рассвет» з 28 травня 1991 року по 12 березня 1997 року та проведенні перерахунку пенсії незаконними;

- зобовязати відповідача зарахувати позивачу до загального стажу період роботи в колгоспі «Рассвет» з 28 травня 1991 року по 12 березня 1997 року, та провести перерахунок пенсії з часу звернення, тобто з 14 березня 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 травня 2018 року звертався до відповідача з вимогою зарахувати до загального страхового стажу період роботи в колгоспі «Рассвет» і вказував свідків, які працювали разом з ним, але отримав усну відмову. Внаслідок незаконних дій відповідача, позивачу не зараховано 7 років стажу, а тому розмір пенсії значно зменшився.

У відзиву на адміністративний позов відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року, в трудовій книжці має відображатися зміна назви підприємства. Оскільки в трудовій книжці позивача відсутній запис про реорганізацію колгоспу «Рассвет» в КСП «Рассвет» в трудовий стаж для призначення пенсії не був включений період роботи позивача на цьому підприємстві з 28 травня 1991 року по 12 березня 1997 року. Позивачем не надано необхідних документів про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності відповідних записів в трудовій книжці.

13 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14 червня 2018 року від відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

14 березня 2018 року позивачем до Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подана заява №202 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №18 ОСОБА_1 з 14 березня 2018 року призначена пенсія за віком довічно.

23 березня 2018 року рішенням №21 Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 ,періоди роботи в колгоспі «Рассвет» до страхового стажу не зараховані з 28.05.1991 по 12.03.1997, в порушення «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року, а саме у звязку з відсутністю запису про реорганізацію колгоспу «Рассвет» у КСП «Рассвет». Заявником не були надані довідки про підтвердження відповідного стажу роботи. Зарахування цих періодів роботи до страхового стажу буде можливе після надання уточнюючих довідок.

23 березня 2018 року Ясинуватське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом за №1601/03 розяснило позивачу, що зарахування спірних періодів до страхового стажу можливо після надання уточнюючих довідок.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 92 Основного закону виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-V «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058- V).

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-V.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 "Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов'язкового державного пенсійного страхування" згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12.12.2002 та №303 від 12.03.2003.

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 1 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 1 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06.10.2014 (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно пункту 3.3 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок), орган, що призначає пенсію, надає […] допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії: особам, які звертаються за призначенням пенсії.

Згідно пункту 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №1058-V загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законами №1788-ХІІ та №1058-V.

Відповідач, встановивши, що у трудовій книжці УКР №0375472, виданій на імя позивача, відомості про роботу внесені не у відповідності до вимог Інструкції, не надав йому допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, а у разі неможливості одержання таких документів, відповідач мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Даний висновок суду ґрунтується на приписах статті 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно Закону №1058-V на розмір пенсії впливає страховий стаж, а тому не включення до страхового стажу спірного періоду призвело до зменшення пенсії, призначеної позивачу.

Стаття 1 «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод», у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30). Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31). Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Згідно частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висноку, що у даній справі відповідач прийняв спірне рішення не використавши повноваження з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Рассвет» з 28 травня 1991 року по 12 березня 1997 року та проведенні перерахунку пенсії, не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем прийнято рішення.

А тому, керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене право позивача на пенсійне забезпечення шляхом визнання протиправним та скасування вказаного рішення відповідача.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача зарахувати позивачу до загального стажу період роботи в колгоспі «Рассвет» з 28 травня 1991 року по 12 березня 1997 року, та провести перерахунок пенсії з часу звернення, тобто з 14 березня 2018 року, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14 березня 2018 року №202 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що 26 травня 2018 року він звертався до відповідача із заявою про встановлення факту роботи в КСП «Рассвет» на підставі показань свідків, з огляду на наступне. Додана до позову заява не містить відміток про її отримання відповідачем, а позивачем не надано доказів направлення її поштою або здавання через канцелярію.

Статтею 263 КАС України встановлені особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності, зокрема, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, а тому клопотання позивача про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

За наслідками судового розгляду суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 205, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н Гідростроітелів, б.12, ) про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №21 Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23 березня 2018 року щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1.

Зобовязати Ясинуватське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №202 від 14 березня 2018 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Ясинуватського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Повний текст рішення складено 13 липня 2018 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Циганенко А.І.