Справа № 711/10402/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

ПОСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, в якому просила суд визнати дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради незаконними та зобов'язати відповідача встановити їй статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення встановленого законом зразка.

Крім того, представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду першої інстанції було подано клопотання про стягнення з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2018 року доповнено резолютивну частину рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2018 року по справі № 711/10402/17 абзацом наступного змісту: «В задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відмовити».

Адвокат ОСОБА_3, що діє в інтересах позивача ОСОБА_2, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради судові витрати у розмірі 1400 грн.

Крім того, адвокатом ОСОБА_3, що діє в інтересах позивача ОСОБА_2, до суду апеляційної інстанції було заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах позивача ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а Додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, положенням статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) було передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України у зазначеній редакції було закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

До 15 грудня 2017 року граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ встановлювався Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон України від 20 грудня 2011 року №4191-VI).

Статтею 1 вказаного Закону передбачалося, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З аналізу вказаної норми вбачається, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, враховуючи час, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076-VI, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1 400,00 грн., позивачем надані наступні докази: договір-доручення про надання правової допомоги, укладений 15.11.2017, тобто до подання позовної заяви; додаткова угода до вказаного договору-доручення від 20.11.2017р., якою визначені зміст і вартість послуг, що надаються згідно договору; акт приймання-передачі від 21.11.2017, яким підтверджено обсяг наданих послуг (в тому числі підготовка позовної заяви); прибутковий касовий ордер № 1 від 21.11.2017.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності заяви позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказані витрати є складовою судових витрат і не відносяться до позовних вимог, які є способами захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, за результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону 5076-VI, колегія суддів дійшла висновку, що з 15 грудня 2017 року розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи те, що метою звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом є відновлення права на встановлення їй статусу члена сім'ї померлого інваліда війни, відповідно до вимог статей 10,15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі їй відповідного посвідчення, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу, сплачені позивачем адвокату ОСОБА_3 у сумі 1 400,00 грн., є співмірними.

Посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні клопотання на те, що позивач не зазначала в позовних вимогах вимоги про стягнення витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката та не заявляла про збільшення позовних вимог, є помилковими, оскільки позовна заява подана позивачем 22.11.2017 відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, який діяв на той час і яким не передбачалося заявлення разом з позовними вимогами стягнення витрат на правничу допомогу.

Після набрання чинності новою редакцією Кодексу адміністративного судочинства України, представником позивача надано в судовому засіданні клопотання від 21.12.2017 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками.

Таким чином, позивачем дотримано порядку заявлення до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо підписання позовної заяви позивачем, а не адвокатом, то згідно п. 2 ч. 1 ст.19 Закону № 5076-VI, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру є видом адвокатської діяльності.

При цьому факт підписання позовної заяви не адвокатом як представником, а позивачем особисто не може бути доказом того, що саме позивач складав позовну заяву. Крім того, зміст позовної заяви, факт участі представника позивача в судовому засіданні без участі позивача, подання відповідних клопотань та інших процесуальних документів безпосередньо адвокатом як представником позивача, зміст договору про надання правової допомоги (з у рахуванням додаткової угоди, акту приймання-передачі та прибуткового касового ордеру) свідчать про фактичне надання професійної правничої допомоги, зокрема, і складання позовної заяви.

Таким чином, судом першої інстанції помилково визнано судові витрати позовними вимогами, що привело до неправомірної відмови позивачу в компенсації судових витрат у вищевказаному розмірі при задоволенні позову.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідачем не надано суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню неспівмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами становить 1 400,00 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити також клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.

На підтвердження понесення вищевказаних витрат, скаржником до суду апеляційної інстанції було надано акт приймання-передачі від 20.03.2018, яким підтверджено обсяг наданих послуг (в тому числі складання апеляційної скарги на Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2018 року по справі № 711/10402/17) та прибутковий касовий ордер № 1 від 20.03.2018 (а.с. 93-94).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь ОСОБА_2 суми 1400,00 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок на відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи (а саме: на професійну правничу допомогу) та суми 1200,00 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок на відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції (а саме: на професійну правничу допомогу).

Керуючись статтями 34, 132, 134, 243, 252, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2018 року повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради () на користь ОСОБА_2 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок на відшкодування судових витрат пов'язаних з розглядом справи (а саме: на професійну правничу допомогу).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради () на користь ОСОБА_2 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок на відшкодування витрат пов'язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції (а саме: на професійну правничу допомогу).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.