Справа № 810/1418/18
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1418/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у перерахуванні пенсії та зобов`язати здійснити такий перерахунок у відповідності до вимог законодавства, а саме: основної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з 26.02.2017.

В обгрунтування вимог посилається на те, що розмір її пенсії на даний час є значно нижчим за розмір, встановлений законодавством, яке діяло раніше, а тому розмір її основної та додаткової пенсії має бути врегульований відповідно до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, яка діяла до внесення змін Законом, який набрав чинності 01.01.2008, та до визнання певних змін неконституційними.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення умотивовано тим, що обчислення та виплата пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має здійснюватися відповідно до постанови Уряду № 1210, що свідчить про безпідставність доводів позивача щодо застосування до нього норм права, які втратили чинність.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і позовна заява. Окрім того, скаржник зазначає, що його права в частині розміру пенсійного забезпечення значно звужені та обмежені, що є порушенням Конституції України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 14.03.2012 та вкладкою до нього № НОМЕР_2.

Відповідно до довідки МСЕК від 22.02.2012 серії КИО-1 №0414514 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, захворювання пов`язане із впливом аварії на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в Ірпінському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію відповідно до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З метою перевірки правильності нарахування та виплати пенсії позивач звернулась до відповідача із заявою від 05.02.2018, у якій просила повідомити про відповідність її пенсії законодавству та у разі такої невідповідності здійснити перерахунок.

Відповідач листом від 26.02.2018 повідомив позивачу, що пенсія йому нарахована та виплачується у відповідності до чинного законодавства.

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахуванні пенсії, позивач звернулася у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткової пенсії, відповідно до статті 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, яка діяла до внесення змін 01.01.2008) інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, становила 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини 4 статті 54 цього Закону в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Разом із тим, 28.12.2007 Законом «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стаття 50 цього Закону викладена в наступній редакції: «інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

14 червня 2011 року прийнято Закон № 3491-VI «Про внесення змін до Закону «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини 1 цього Закону Прикінцеві положення Закону «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статтею 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду на 2011 рік.

26 грудня 2011 року Конституційний Суд рішенням №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI визнав вказані зміни конституційними.

Рішенням Конституційного Суду від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

06 липня 2011 року Урядом прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого здійснювались соціальні виплати, передбачені, зокрема, Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, надалі, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено, що у 2012 році норми і положення статей 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах , встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду на 2012 рік.

На виконання наведеної норми Урядом прийнято постанову № 1210 від 23 липня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 01 січня 2012 року та діє на даний час.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що Конституційний Суд визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, нормативно-правові акти, які видані Урядом в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Відтак, виплачуючи позивачу пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених постановами Уряду, відповідач діяв правомірно.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.

Окрім того, в рішенні від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 2 ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 11 липня 2018 року.)