Справа № 521/9718/17
Суддя: Мазун І. А.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №521/9718/17
Провадження №2-а/521/35/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

при секретарі судового засідання Кіліян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17 та просив суд скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17, винесену Одеською митницею Державної фіскальної служби України 14 червня 2017 року.

Свої вимоги вмотивовує тим, що 27.01.2017р. працівниками Одеської митниці ДФС у відношенні його складено протокол про порушення митних правил № 0062/500000/17 за ознаками ст. 485 МК України. 14.06.2017р. Одеською митницею ДФС було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 844 958,58 грн. Однак себе не вважає винним оскільки, він не є особою, що ввезла транспортний засіб на територію України, не є особою відповідальною за дотримання митного режиму тимчасового ввезення. За даних обставин звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, про що було надано письмові заперечення. (а.с. 37-40)

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову - з наступних підстав.

Під час судового розгляду судом встановлено, що 24.01.2017р. о 23.15 год. групою дорожнього нагляду сектору превенції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, під час несення служби по нагляду за дорожнім рухом в м. Болград, на перехресті проспекту Соборного та вулиці Північна був зупинений автомобіль «AUDI Q5», д/н ЕР544JA, кузов WAUZZZ8R9CA122372, країна реєстрації Італія, під керуванням громадянина України ОСОБА_1.

В ході перевірки встановлено, що вказаний автомобіль був ввезений на митну територію України 26.01.2016р. о 21,02 год. через пункт пропуску «Кучурган-Первомайськ» Одеської митниці ДФС громадянином ОСОБА_2 GURDUIALA ANDREI в режимі «тимчасове ввезення до одного року»

Ухвалюючи постанову в справі про порушення митних правил № 0062/500000/17 від 14.06.2017 року, в.о. заступника начальника управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 виходив з того, що хоч автомобіль і був ввезений громадянином ОСОБА_2, однак ОСОБА_1 неправомірно користувався транспортним засобом, стосовного якого було надано такі пільги, у зв'язку з чим суб'єкт владних повноважень дійшов висновку, що особою вчинено порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

Як регламентує ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 485 МК України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Суд погоджується з правовою позицією сторони позивача, що об'єктивною стороною вказаного правопорушення є дії, спрямовані на порушення встановленого законодавством України порядку використання товарів в цілях, стосовно яких надано пільги щодо сплати податків і зборів. Склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети - ухилення від сплати митних платежів та вини у формі прямого умислу.

Як встановлює ст. 4 ч.1 п.39 МК України, платник податків - особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов'язок зі сплати митних платежів. При цьому податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (ст. 30 ПК України).

Згідно ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Пунктом 3 частини 2 ст. 293 МК України вказаний обов'язок, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - покладений на особу, відповідальну за дотримання митного режиму. Аналогічні положення щодо сплати суми податкового зобов'язання та пені відповідно до Податкового кодексу України особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами передбачені частиною 2 ст. 105 МК України.

За змістом ст. 485 МК України, склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Наявність такої мети можливе лише в діях особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, яка є декларантом та платником вказаних митних платежів та якій надано пільги з їх сплати.

Оскільки ОСОБА_1 не є декларантом відповідного транспортного засобу та особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також не є платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах, в діях особи не може бути мети ухилення від сплати митних платежів та складу відповідного правопорушення.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до дозволу на використання транспортного засобу компанії від 01.06.2016р. № НОМЕР_1 «Гігарт» надало дозвіл на використання автомобіля «AUDI Q5», д/н ЕР544JA, кузов WAUZZZ8R9CA122372, громадянину ОСОБА_1. (а.с. 52)

Статтею 105 МК України передбачено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, В до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

На підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», Україна приєдналась до Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків A, B.1-B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990 року у місті Стамбулі.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина 3 статті 1 МК України). Аналогічні положення передбачені ст. 19 ч.2 Закону України «Про міжнародні договори України».

Згідно ст. 380 ч.4 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Однак, вказане положення не відповідає ст. 7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), де зазначено, що транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна договірна сторона (країна - учасниця Конвенції, якою є і Україна) може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема, якщо вона використовує транспортний засіб від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Як встановлює ст. 3 ч.4 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно ст. 529 ч.1 МК України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

На підставі ст. 530 ч.6 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Як чітко зобов'язує ст. 77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідні посилання сторони відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачаються суду доведеними та викликають обґрунтований сумнів.

Відповідно до ст. 531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Ураховуючи викладене, суд вбачає обґрунтованим задовольнити вимоги позивача та скасувати оскаржувану постанову. Разом з тим, оскільки в процесі розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил.

Керуючись ст.ст. 380, 467, 485, 529- 531, 533 Митного кодексу України,ст.ст. 72-77, 79, 241-246, 250, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17 задовольнити.

Скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби від 14 червня 2017 року у справі про порушення митних правил № 0062/500000/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 844 958,58 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН