Справа № 263/2676/18
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 р. Справа№263/2676/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області №28 від 26 травня 2017 щодо відмови у призначенні пенсії;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити пенсію, починаючи з 27 лютого 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає наступне.

27 лютого 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

28 лютого 2018 року ним було отримано рішення відповідача № 28 від 26 травня 2017 року відповідно до якого відповідач відмовився врахувати при підрахунку його пільгового стажу довідки № 02/689 та № 02/690 від 18 грудня 2014 року, № 07/1343/-1 від 17 грудня 2014 року, видані «Шахтою ім.. В.І. Леніна», яка є структурним підрозділом Державного підприємства «Артемвугілля».

Свою відмову відповідач мотивував тим, що довідки про підтвердження пільгового стажу видані після 28 листопада 2014 року, завірено печатками підприємств, на яких вказано адреси, що розташовані на території проведення антитерористичної операції, і де з 28 листопада 2014 року повністю припинена діяльність ДП «Артемвугілля» та його структурних підрозділів.

Він вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, оскільки відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до записів у його трудовій книжці, яку він надавав відповідачу, наявність вказаного у заяві та довідках стажу підтверджується повністю.

У зв'язку з відмовою у призначення пенсії він вимушений звернутися до суду за захистом свої порушених прав.

8 червня 2018 року на електронну адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що 27 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та за нормами ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При зверненні позивач надав наступні документи: заяву про призначення пенсії; копію трудової книжки; копію паспорта та ідентифікаційного коду; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщено особи № 21921 від 06 грудня 2016 року; копію військового квитка, копію диплому про навчання; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній № 02/689 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім.. В.І. Леніна»; довідку № 02/690 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім.. В.І. Леніна»; довідку № 3595/18 від 17 січня 2015 року надану Горівською ОДПІ; довідки про заробітну плату № 07/1343-1 від 17 грудня 2014 року надані ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; договір про одноразову сплату загальнообов'язкового державного пенсійного страхування».

Пенсійне забезпечення осіб, які працювали або працюють на підземних роботах регламентуються підпунктом 1 пункту 2 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахування норм ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року. При цьому, таким особам пенсія призначається в разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років при стажі робот не менше 15 років.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, коли в трудовій книжці відсутні відомості,що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників , для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» з 28 листопада 2014 року припиняється виробнича та фінансово-господарська діяльність державних підприємств, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком - п. 6 ДП «Артемвугілля» (), до складу якого входить «Шахта ім.. В.І. Леніна».

Згідно листа ДП «Артумвугілля» від 15 жовтня 2015 року на території м. Горлівка Донецької області відсутні будь-які особи, які мають видавати офіційні документи або представляти будь-які інтереси ДП «Артемвугілля» та його структурних підрозділів.

ДП «Артемвугілля» з 8 грудня 2014 року перереєстроване за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66 та має нову печатку.

Надання після 28 листопада 2014 року фізичними або юридичними особами органам Пенсійного фонду України довідок з проставленням печаток з позначенням «місто Горлівка Донецька область», на думку відповідача, вважаються недійсними.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що на момент звернення загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 15 днів, пільговий стаж відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону №1788 - відсутній.

Право на призначення пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування « отримає після досягнення 60 років.

У зв'язку з наведеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 /а.с.81-104,127-130/.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 березня 2018 року вирішено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії, передати на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 30 травня 2018 року.

30 травня 2018 року відкладено розгляд справи до 20 червня 2018 року.

Ухвалою суду від 20 червня 2018 року вирішено здійснити заміну відповідача - Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника - Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області ().

Ухвалою суду від 20 червня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 11 липня 2018 року.

Сторони у судове засідання не з'явилися. 5 липня 2018 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи у його відсутності /а.с.134/.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить суд розглянути справу без його участі /а.с.1-3/.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 06 грудня 2016 року № 21921. Його фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 /а.с.94/.

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та за нормами ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При зверненні позивач надав наступні документи: заяву про призначення пенсії; копію трудової книжки; копію паспорта та ідентифікаційного коду; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщено особи № 21921 від 06 грудня 2016 року; копію військового квитка, копію диплому про навчання; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній № 02/689 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна»; довідку № 02/690 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна»; довідку № 3595/18 від 17 січня 2015 року надану Горівською ОДПІ; довідки про заробітну плату № 07/1343-1 від 17 грудня 2014 року надані ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; договір про одноразову сплату загальнообов'язкового державного пенсійного страхування».

Рішенням виконуючого обов'язки начальника Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області Пянової Н.Ф. від 26 травня 2017 року № 28, відповідачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку із наданням підтверджуючих довідок про наявність необхідного пільгового стажу, що видані на тимчасово непідконтрольній Україні території. Відповідачем не взято до уваги довідки ДП «Артемвугілля» 02/689 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна»; довідку № 02/690 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна» /а.с.99-100, 116-117/.

Відповідачем було зазначено, що загальний трудовий стаж позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії складає 21 рік 15 днів, пільговий стаж відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - відсутній.

Відповідно до ст.. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років. При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_2, заведеної 02 вересня 1986 року, позивач ОСОБА_1 працював на наступних посадах: з 17 травня 1983 року - прийнятий поверхневим електрослюсарем компресорної на підприємство «Шахта ім.. Леніна» (наказ № 73к); з 22 серпня 1983 року переведений підземним електрослюсарем 3 розряду (наказ 127к); 30 червня 1984 року звільнений у зв'язку з прийняттям до лав Радянської армії» (наказ 106к); період з 01 липня 1984 року по 30 червня 1986 року служба в Радянській армії (військовий квиток); 22 вересня 1986 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду з повним робочим днем під землею Виробничого об'єднання «Шахта ім. В.І. Леніна» (наказ № 170к); 06 травня 1994 року звільнений за ст. 38 КЗпП (наказ №83к) /а.с.47-51/.

Відповідно до даних військового квитка НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 проходив службу в Радянській арії з 01 липня 1984 року по 30 червня 1986 року, що також відображено у трудовій книжці позивача /а.с.101/.

Разом із заявою про призначення пенсії позивачем відповідачу були надані довідки для підтвердження наявності пільгового стажу, а саме: довідку № 02/689 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна»; довідку № 02/690 від 18 грудня 2014 року, надану ДП «Артемвугілля» структурного підрозділу «Шахта ім. В.І. Леніна».

За приписами п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній», у таких випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Однак, вказані довідки відповідачем не були прийняті до уваги, оскільки вони видані на території, тимчасово непідконтрольній Українській владі як того вимагає Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій.

Суть спору полягає в тому, що відповідач не визнав зазначений у довідках ДП «Артемвугілля» та трудовій книжці пільговий стаж, який надає право позивачу на призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вони видані підприємством, яке з 28 листопада 2014 року припинило свою діяльність у зоні здійснення антитерористичної операції на території Донецької області.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як немає необхідного пенсійного стажу не підтвердження пільгового стажу роботи у «Шахта ім.. В.І. Леніна» було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.2 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням Конституції України та судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який є внутрішньо переміщеною особою, що перемістився з території тимчасово окупованого м. Горлівка та підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці.

Не прийняття відповідачем до відома уточнюючих довідок ДП «Артемвугілля» які, видані на тимчасово окупованій території України, не є підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки позивачем надано відповідачу трудову книжку, що відповідно до приписів ст.. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є належним підтвердженням наявності пільгового стажу для призначення пенсії.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до внутрішньо переміщених осіб, які навіть теоретично не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеним громадянам України гарантується право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Тож вимога надати певні документи, які можна отримати лише на тимчасово окупованій території, по суті означає примушування повернутися на цю територію, що заборонено законом.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд підкреслює, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Крім того, відповідно до п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом - Порядок ведення трудових книжок), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2 Порядку ведення трудових книжок, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Порядку ведення трудових книжок визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Загальновідомо, що на території Луганської та Донецької областей відбувся збройний конфлікт, внаслідок якого частина цих областей була визнана окупованою територія міста Горлівка, де раніше проживав та працював позивач, відноситься до окупованих населених пунктів.

За цих обставин, суд приходить до висновку, що відомості про пільговий трудовий стаж позивача можуть бути встановлені головним чином із записів у трудовій книжці.

Посилання представника відповідача в тій частині, що ДП «Артемвугілля» з 8 грудня 2014 року перереєстроване за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вул.. Куйбишева, 66 та має нову печатку, суд до уваги не приймає та вважає за належне зазначити наступне.

Так наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №841 від 25 листопада 2014року було зобов'язано припинити виробничу та фінансово господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком. У переліку підприємств, згідно додатку до наказу, значиться ДП «Артемвугілля».

У відповідності до цього наказу, наказом в.о. директора ДП «Артемвугілля» було видано наказ №1 від 28 листопада 2014року, яким з 28 листопада 2014 року припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність підприємства та всіх структурних підрозділів , які знаходяться у м. Горлівці Донецької області. Будь - які документи, видані(складені, підписані, скріплені печаткою, тощо) від імені ДП «Артепмвугілля» або його структурних підрозділів у м. Горлівці, під час дії цього наказу вважати недійсними.

Відповідно до складеного Акту інвентаризації первинних документів та документів фінансово-господарської звітності ДП «Артемвугілля» та його структурних підрозділів, за період роботи з дати державної реєстрації (19 лютого 2003року) до зміни місцезнаходження підприємства (10 грудня 2014 року) місцезнаходження документів (як на паперових так і електронних носіях) ДП «Артемвугілля» не встановлено, вільний доступ до них не можливий. Вказана інформація міститься у загальному доступі на ресурсах в мережі Інтернет.

Отже, надання позивачем довідок із зазначенням наявності необхідного пільгового стажу для призначення пенсії із проставленням нової печатки ДП «Артевугілля», після проведення перереєстрації місця знаходження підприємства, неможливе, оскільки у підприємства відсутній доступ до документів на підставі яких можливо б було видати вказані довідки із зазначенням належної інформації.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено письмовими доказами по справі, позивач ОСОБА_1 проходив службу в Радянській армії з 01 липня 1984 року по 30 червня 1986 року та після служби в армії перебував у трудових відносинах з ВО «Шахта ім. В.І. Леніна».

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба і перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки і органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити належну позивачу пенсію, починаючи з 27 лютого 2017 року, суд приходить до наступного.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27 лютого 2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах .

Таким чином, позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачу судом було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі. За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 22216 від 02 березня 2018 року /а.с.41. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, то з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 242, 243, 244, 245, 246, 293, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення виконуючого обов'язки начальника Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області Пянової Н.Ф. від 26 травня 2017 року № 28, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2017 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області (код ЄДРПОУ - 23336754, юридична адреса: вул.. Зелинського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення складено та підписано 11 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, коли справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Стойка В.В.