Справа № 357/3206/18
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3206/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цуранов А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 БЦВП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в неавтоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 20.03.2018 року відповідачем було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення п. 4.1 ПДР України, а саме за те, що він керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Я. Мудрого у м. Біла Церква Київської області не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «рух прямо». Цю постанову позивач вважає незаконною, оскільки відповідачем порушено встановлений законом порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушено права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП.

В звязку з наведеним позивач просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови серії НК № 908497 від 20.03.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, скасувати вказану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив розглянути судове провадження без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі, заперечень або заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 20.03.2018 року о 18 год. по вул. Я. Мудрого у м. Біла Церква Київської області керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «рух прямо», здійснив поворот ліворуч на автостоянку ТРЦ «Гермес», внаслідок чого порушив пункт 4.1 ПДР.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 4.1 «Рух прямо» Правил дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед якими він встановлений. Дія знака, установленого на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не згоден із винесенням такої постанови, стверджує, що під час її прийняття були порушені його права, зокрема: користуватись допомогою адвоката, подавати докази, знайомитись з матеріалами, надавати пояснення, своєчасно оскаржити постанову, свідків не допитувалось, технічними приладами не фіксувалось. Також вказує на те, що поліцейським було складено постанову на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями ст.258 КУпАП України протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих автоматичному режимі.

Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, стаття 258 КУпАП визначає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою ст. 258 КУпАП є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 Кодексу та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 Кодексу мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У цьому рішенні зазначено, зокрема, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отже, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею ст. 126 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо, а розгляд справ про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення в контексті частини першої статті 276 КУпАП необхідно розуміти як розгляд справ за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

Як передбачає ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказується на порушення ним ПДР України, а саме, що водій не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «рух прямо».

Разом з цим, лише описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним та достатнім доказом вчинення особою такого порушення, враховуючи заперечення позивачем своєї вини.

Жодних доказів щодо вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення відповідачем не надано, відсутні посилання на такі докази і в самій постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану позивачем постанову належить скасувати, оскільки в судовому засіданні не встановлено та не надано відповідачем доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В частині вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідно відмовити, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, що відносяться до компетенції патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 279, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 БЦВП лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії НК № 908497 від 20.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 БЦВП лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії НК № 908497 від 20.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 255 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення.

СуддяОСОБА_3