Справа № 820/4029/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 р. Справа № 820/4029/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - Грайворонського І.В.,

представника відповідача - Дмухіної Я.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА" (, 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 71 "Е") до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26, 2 поверх), Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16,м. Харків, 61002), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058) про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА" звернулось до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, в якому просить суд з урахуванням останнього уточнюючого адміністративного позову:

- скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 04.05.2011 року, прийняту у виконавчому проваджені № 26245843 Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, на підставі якої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вчинено запис № 11139107 від 05.05.2011 року про обтяження арештом всього нерухомого майна боржника ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058) в межах суми боргу 1479470,09 грн.;

- скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058) та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2014 року, прийняту у виконавчому провадженні № 45398280 Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, на підставі якої державним реєстратором прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17086766 від 10.11.2014 року про обтяження арештом всього нерухомого майна боржника в межах суми 147947,01 грн., про що в спеціальному розділі Державного реєстру вчинено запис № 7631567 від 10.11.2014 року.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року відкладено підготовче засідання та прийнято судом уточнюючий адміністративний позов позивача.

14.06.2018 року ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі другого відповідача, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а також прийнято чергову уточнену позовну заяву позивача, у зв'язку з чим було відкладено розгляд підготовчого засідання та витребувано судом додаткових доказів.

16.07.2018 року ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду виправлено описки допущені в рішенні (вступна та резолютивна частина) від 12.07.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.02.2018 на підставі договору № 160-С про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 26-08/I року № 148, посвідченим приватним нотаріусом м. Києва Апатенко М.А., набув від ПАТ «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» права вимоги до ОСОБА_3 за Кредитним договором № 26-08/К (фізичної особи на придбання нерухомості) від 11.04.2008 року та укладеним в його забезпечення Іпотечним договором № 26-08/I від 11.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., зареєстрованої в реєстрі за № 353, що були укладені між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» (організаційно-правову форму якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства») та позичальником громадянином України ОСОБА_3. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нежитлові приміщення підвалу 17-23, 29 в будинку літера А-9-10 по АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_3, на праві власності. Позивач зазначає про порушення своїх прав іпотекодержателя неможливістю звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із обтяженням предмета іпотеки арештами, накладеними на підставі оскаржуваних постанов, що зареєстровані пізніше реєстрації права іпотеки на згадані нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджується заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Проте у встановлений судом строк відповідач, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відзив на адміністративний позов до суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Проте 11.06.2018 року та 13.06.2018 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області подав до суду аналогічні за змістом клопотання в якому зазначив, що у відділі перебувало ВП № 45398280 по примусовому виконанні постанови № 26245843 від 28.04.2014 року виданої Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави виконавчого збору у розмірі 147947,01 грн. З метою забезпечення зберігання майна боржника 10.11.2014 року державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу. 22.06.2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Крім того, вказав що за божником зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 17-23,29 в літ."А-9-10", загальною площею 243,40 кв.м по АДРЕСА_2. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зазначений об'єкт нерухомості перебуває у заставі (іпотечний договір 353 від 11.04.2008 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Іншого майна, окрім заставленого, зареєстрованого за боржником, в результаті здійснених державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходів щодо розшуку такого майна, не виявлено. Отже, на думку відповідача наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, а також у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення. Щодо виконавчого провадження заявлене позивачем вимоги за № 26245843, повідомило, що зазначене провадження на виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ніколи не перебувало та ніколи не надходило, відповідно до бази АСВП зазначене провадження зареєстровано за державним виконавцем Мельник М.О., у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області.

Відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області позовні вимоги позивача, не визнав, проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволені адміністративного позову у повному обсязі, а також справу просив слухати без участі представника останнього, з урахуванням наданого письмового відзиву. 02.07.2018 року подав до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду відзив на позов, в якому зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП за № 26245843 з примусового виконання виконавчого листа № 6-44/11, виданого 02.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Південкомбанк" заборгованості за кредитним договором від 11.04.2008 року № 26-08/4, а саме: 106565,60 в еквіваленті долар США - заборгованість по кредиту, 23584,31 в еквіваленті долар США, заборгованості по процентам за користування кредитом, 435501,00 грн., - пені, а також третейській збір в розмірі 7000,00 грн. 04.05.2011 року старшим державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Дмухіною Я.М., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 04.05.2011 року на підстави заяви представника стягувача, державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на суму стягнення 14479470,00 грн. 20.03.2012 року на підстави постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, виконавче провадження передано для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області. 28.04.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 147947,01 грн., та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 231,72 грн. На підставі, вищевикладеного 28.05.2014 року держаним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки, в ході примусового виконання рішення, стягнення було звернуто на нерухоме майно боржника, а саме: нежитлові приміщення підвалу, розташовані в будинку АДРЕСА_2. На лист державного виконавця від 07.03.2013 року про залишення за собою нереалізованого майна боржника, стягувач не надав згоди на залишення за собою нереалізованого майна, іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, у боржника, не виявлено. А отже, виконавчий лист повернуто стягувачу, а постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій направлені для виконання до територіального органу державної виконавчої служби. При поверненні виконавчого документу, відповідач зазначив, що арешт з майна боржника не знімався, оскільки відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна боржника не знімається у разі не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Отже, дії державного виконавця при виконанні виконавчого провадження ВП за №26245843, як зазначив відповідач, були вчиненні у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений адміністративний позов в повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обґрунтування позовних вимог та уточнень останнього.

Представник відповідача, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував в повному обсязі.

Відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд слухати справу за відсутності останнього.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, письмових пояснень щодо позову, а також будь-яких клопотань чи заяв до суду не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності та враховуючи відзив відповідача проти задоволення позову разом з письмовим поясненням відповідача з урахуванням уточнюючого адміністративного позову позивача, суд дійшов висновку про задоволення вимог адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» (далі за текстом - Банк) та громадянином України ОСОБА_3 11.04.2008 р. укладено Кредитний договір № 26-08/К (фізичної особи на придбання нерухомості) (далі за текстом - Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 110 000, 00 (сто десять тисяч, 00) доларів США під сплату 14,40 % процентів річних, одноразової комісії за підготовку та оброблення документів у розмірі 1,00 % від суми кредиту під зобов`язання Позичальника із повернення кредиту до 10.04.2018 на визначених Кредитним договором умовах (пп. 1.1., 3.3. Кредитного договору).

В забезпечення Кредитного договору, між Банком та ОСОБА_3 11.04.2008 року укладено Іпотечний договір № 26-08/I, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., за р. № 353 (далі за текстом - Іпотечний договір).

За умовами п. 1.1. Іпотечного договору він забезпечує виконання ОСОБА_3, зобов'язання за Кредитним договором з повернення 110 000, 00 доларів США кредиту, сплати 14 % річних за користування кредитними коштами, 2 % комісійної винагороди Банку, можливу пеню, штрафи та інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

Предметом іпотеки сторони визначили нежитлові приміщення підвалу 17-23, 29 в будинку літера А-9-10 по АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_3 на праві власності (п.1.2. Іпотечного договору).

З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер витягу: 114113491) від 15.02.2018 вбачається, що право іпотеки було зареєстроване 11.04.2008 року в Державному реєстрі іпотек під номером 7005838, 15.02.2018 запис про іпотеку від 11.04.2008 року перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та в нього внесено зміни щодо заміни іпотекодержателя приміщень підвалу 17-23, 29 в будинку літера А-9-10 по АДРЕСА_2 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА».

15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», (яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА») укладено Договір № 160-С про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого Банк передав, а ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» набуло усі права кредитора за Кредитним договором та Іпотечним договором № 26-08/I від 11.04.2008 року, що укладені між ВАТ Комерційний банк ««ПІВДЕНКОМБАНК» та ОСОБА_3.

15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» укладено Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 26-08/I, посвідчений приватним нотаріусом м. Києва М.А. Апатенко за реєстровим номером 148.

Таким чином, внаслідок набуття прав вимоги до третьої особи за відплатним договором відступлення права вимоги, позивач замінив первісного кредитора у всіх правовідносинах за участі третьої особи, а також набув прав кредитора та іпотекодержателя відповідно до норм статей 512-519 та ч. 3 ст. 656 Цивільного кодексу України.

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Дмухіної Я.М., № 26245843 від 04.05.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у межах суми звернення стягнення 1479470,09 гривень.

Постановою Дзержинського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10.11.2014 року у виконавчому провадженні № 45398280 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в межах суми стягнення боргу у розмірі 147947,01 гривень.

Позивач зазначив в судовому засіданні, що наявність публічного обтяження у вигляді оскаржуваного арешту позбавляє його права звернути стягнення на предмет іпотеки з огляду на положення п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач проти позову заперечує та посилається на законність накладення оскаржуваних арештів відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 1999 року та про відсутність правових підстав для їх зняття на даний час.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час винесення оскаржуваних постанов визначалися Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на при визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» покладалось на державну виконавчу службу, яка входила до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання здійснювали державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2018 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтями 6 та 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 1 ст. 27 та п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року передбачено, що примусове виконання рішення розпочинається на наступний день після спливу строку на самостійне виконання рішення боржником, що визначений ст. 25 цього закону. Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року.

При цьому згідно із частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч. 1, 3-7 ст. 51 чинного Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку.

Підстави для зняття арешту передбачені статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 6 та 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За приписами ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі здійснити відступлення права вимоги за іпотечним зобов'язанням разом з відступленням права вимоги за основним зобов'язанням, забезпеченим іпотекою. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо обтяжувач відступив інший особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав.

У випадку порушення позичальником умов основного зобов'язання, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»). Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність в рахунок погашення заборгованості, на підставі окремого договору або на підставі відповідного іпотечного застереження в іпотечному договору, в порядку та на умовах, визначених ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або відчужити іншій особі за процедурою, передбаченою ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Право на захист іпотекодержатель здійснює на власний розсуд (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 1 однойменного закону). Державна реєстрація виникнення, переходу, припинення речових прав щодо нерухомого майна провадиться державними реєстраторами за процедурою встановленою законом (статті 6, 18-20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

При цьому, згідно із п. 6 ч. 1 ст. 24 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів звернення іпотекодержателя ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» до відповідача з виконавчим документом про звернення стягнення на предметі іпотеки нежитлові приміщення підвалу 17-23, 29 в будинку літера А-9-10 по АДРЕСА_2 в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Наявність у позивача прав іпотекодержателя та реєстрацію права іпотеки раніше оскаржуваного арешту підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, тому в силу положень статей 1, 3 та 7 Закону України «Про іпотеку» позивач має право переважного перед іншими кредиторами на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3, а саме: нежитлові приміщення підвалу 17-23, 29 в будинку літера А-9-10 по АДРЕСА_2, що становлять предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору № 26-08/I, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., зареєстрованої в реєстрі № 353.

Суд погоджується з висновками позивача, що наявність публічних обтяжень іпотечного майна арештами виконавчої служби є підставою для відмови йому в реєстрації права власності на предмет іпотеки або у відчуженні іпотечного майна та призводить до порушення його прав іпотекодержателя.

Отже, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування постанов - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 04.05.2011 року, прийняту у виконавчому проваджені № 26245843 Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, на підставі якої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вчинено запис № 11139107 від 05.05.2011 року про обтяження арештом всього нерухомого майна боржника ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058) в межах суми боргу 1479470,09 грн..

Скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058) та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2014 року, прийняту у виконавчому провадженні № 45398280 Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, на підставі якої державним реєстратором прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17086766 від 10.11.2014 року про обтяження арештом всього нерухомого майна боржника в межах суми 147947,01 грн., про що в спеціальному розділі Державного реєстру вчинено запис № 7631567 від 10.11.2014 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА" (, 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 71 "Е") сплачену суму судового збору в розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривні 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26, 2 поверх).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун