Справа № 438/1167/13-а 2а/438/38/13
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 рокуЛьвів№ Н-876/585/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

5 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області (далі УПФУ у м. Бориславі) та зобовязати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з моменту звернення, а саме з 8 травня 2013 року, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років період роботи на таких посадах: інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу облради «Колос» з 4 серпня 1986 року по 30 червня 1987 року, інструктора-методиста ДЮСШ Миколаївської облради ВДФСО профспілок з 1 липня 1987 року по 29 лютого 1988 року, вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по 1 вересня 1991 року.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2013 року у справі № 438/1167/13-а у задоволені вказаного позову було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року постанову Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2013 року у справі № 438/1167/13-а скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФУ в м. Бориславі щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботи ОСОБА_2 на посаді інструктора-методиста ДЮСШ Миколаївської облради ВДФСО профспілок з 1 липня 1987 року по 29 лютого 1988 року та на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з січня по липень 1990 року та зобовязано відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на вказаних посадах у зазначені періоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 4 травня 2018 року засобами поштового звязку звернулася із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року у даній справі, у якій просила її змінити, задовольнивши свої позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому посилалася на те, що вже після набрання рішенням суду апеляційної інстанції законної сили від колишніх співпрацівників із м. Москви дізналася, що оплата за її роботу тренером-викладачем СПТУ № 65 м. Москва проводилась за весь період роботи у цьому навчальному закладі, тобто з 29 лютого 1988 року по 1 вересня 1991 року. 25 квітня 2018 року вона отримала архівну довідку з Центрального обєднаного архіву закладів системи освіти Головного архівного управління м. Москви, у якій підтверджено час роботи в училищі, а також зазначено її дохід, який враховується при обчисленні пенсії.

З особових рахунків їй стало відомо, що вона була прийнята на посаду вихователя з 1988 року і виконувала організаційно-виховну і спортивно-масову роботу у позаурочний час з психологічним навантаженням в гуртожитку по місцю проживання учнів. Оплата за її роботу тренером-викладачем СПТУ № 65 м. Москва проводилась за весь період роботи 1988- 1991 роки. Вважає, що особові рахунки з період 1988-1991 років є новою обставиною.

Окрім того, у квітні 2018 року з Центрального державного архіву Вищих органів влади та управління України їй було надано архівну копію наказу Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року № 135 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоровя і сільського господарства» з додатками до нього та документ з Львівського департаменту освіти, де її посади відносяться до педагогічних працівників.

Під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції їй не було відомо про існування наказу Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року № 135 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоровя і сільського господарства», хоча він давав право на зарахування стажу роботи на посаді вихователя гуртожитку та інструктора-методиста до стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, та підлягає застосуванню у справі у відповідності до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Вважає наведені обставини такими, що передбачені у пункту 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, як підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

На заяву ОСОБА_2 правонаступник УПФУ у м. Бориславі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало заперечення, у якому зазначає, що заява ОСОБА_2 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами подана до суду з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 363 Кодексу адміністративного судочинства України, який не може бути поновлений.

Окрім того, всі наведені у заяві обставини та документи брались до уваги при прийнятті рішень пенсійним органом та судами першої та апеляційної інстанції, а тому заява ОСОБА_2 є безпідставною і не ґрунтується на чинному законодавстві

Позивач ОСОБА_2 у ході судового розгляду підтримала доводи, викладені у своїй заяві та просила задовольнити її вимоги у повному обсязі

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог заявника доводами, аналогічними до викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просила відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 6 травня 2015 року у справі № 438/1167/13-а у межах заявлених доводів та вимог, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до приписів частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами з огляду на наявність, зокрема, істотних для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, підставами такого перегляду, на відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, не є допущені судом під час розгляду справи недоліки, як то незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами закон повязує із тим, що на час ухвалення відповідного рішення суд не мав обєктивної можливості врахувати обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані.

Таким чином, під нововиявленою обставиною слід розуміти таку обставину, яка має істотне значення і яка обєктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. При цьому нова обставина, що зявилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду судового рішення у такому порядку.

Окрім того, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами має на меті не виправлення судових помилок, а перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала на час вирішення справи, однак про її існування стало відомо лише після ухвалення судового рішення у справі.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скаргах, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Разом із тим, відповідно до заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року у справі № 438/1167/13-а за нововиявленими обставинами такими обставинами вона вважає відомості, наявні у отриманій 25 квітня 2018 року архівній довідці з Центрального обєднаного архіву закладів системи освіти Головного архівного управління м. Москви, у якій вказано період роботи у СПТУ № 65 м. Москва на посаді вихователя з 1988 року по 1991 рік з виконанням організаційно-виховної та спортивно-масової роботи у позаурочний час з психологічним навантаженням в гуртожитку по місцю проживання учнів, а також доданих її особових рахунків за вказаний період. Окрім того, такою обставиною вважає наказ Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року № 135 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоровя і сільського господарства».

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, вказані у заяві ОСОБА_2 обставини не можуть бути визнані нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не відповідають передбаченим у законі ознакам.

Факт роботи ОСОБА_2 у СПТУ № 65 м. Москва на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача з 1988 року по 1991 рік був предметом судового розгляду у апеляційній інстанції при вирішенні даного спору, а отже відомості, наявні у отриманій 25 квітня 2018 року архівній довідці з Центрального обєднаного архіву закладів системи освіти Головного архівного управління м. Москви, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, а є новими доказами, які не були подані суду.

Щодо наказу Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року № 135 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоровя і сільського господарства», то у матеріалах справи наявна копія листа від 8 квітня 2013 року № 8943/02-20 за підписом заступника Голови правління Пенсійного фонду України на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з посиланням на такий нормативний акт і про його існування було відомо суду на час вирішення спору (а.с. 36).

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо пропуску ОСОБА_2 строку для подання заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами судового рішення до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки суперечать фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про відсутність правових підстав для перегляду свого рішення від 6 травня 2015 року за нововиявленими обставинами у цій справі, а отже про неможливість задоволення відповідної заяви ОСОБА_2

Керуючись статтями 241, 243, 310, 321, 325, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року у справі № 438/1167/13-а

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена 10 липня 2018 року.