Справа № 679/434/18
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/83/2018
Справа № 679/434/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

при секретарі Ясенчук С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин справу №679/434/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: 30100, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1) до інспектора СРПП Славутського відділу поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 (адреса: 30000, м.Славута, вул.Козацька, 33), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Славутський відділ поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області (адреса: 30000, м.Славута, вул.Козацька, 33), про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

30.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії НК №914165 від 20.03.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесену інспектором СРПП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.03.2018 року 11 год. 35 хв. він, підчас керування транспортним засобом «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2, у м.Славута, був зупинений працівниками патрульної поліції з тих підстав, що він нібито порушив вимоги дорожнього знаку «Рух заборонено» та продовжив рух в зоні дії цього знаку, за що ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність. В результаті відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, НК №914165 від 20.03.2018 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, НК №914165 від 20.03.2018 року є протиправною та підлягає скасуванню з підстав, наведених у позовній заяві.

Обґрунтовуючи вказане, позивач посилається на те, що порушуючи вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. №1395, інспектором СРПП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 не було розяснено позивачу його права і обовязки, визначені ст.63 Конституції України ст.ст.307, 308, 268, 287-289 КУпАП, було відмовлено у розгляді клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи у звязку з бажанням позивача скористатись юридичною допомогою, в супереч ст.268 КУпАП не надано позивачу можливості користуватись допомогою адвоката.

Крім того, позивач зазначає про те, що винесена відповідачем оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, працівник поліції не мав права притягати позивача до відповідальності без доказів та без зясування всіх обставин справи.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте 12.06.2018 року до суду надійшла його заява зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити, а справу розглядати без його участі в судовому засіданні.

Відповідач - інспектор СРПП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень або відзиву на позов ОСОБА_1 суду не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Славутський ВП ГУНП в Хмельницькій області, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії НК №914165 від 20.03.2018 року в справі про адміністративне правопорушення, винесеною щодо позивача інспектором СРПП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що останній 20.03.2018 року об 11 год. 35 хв. у м.Славута, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не виконав вимогу дорожнього знаку «Рух заборонено» та продовжив рух.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_3 категорично заперечує факт вчинення ним зазначеного вище правопорушення, вказуючи на відсутність належних доказів у підтвердження його вини.

При вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації №R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Разом з тим, відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність, того що позивачем дійсно скоєне зазначене правопорушення, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія.

Наявна у справі постанова не дає підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Тому суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, справа неодноразово призначалась до судового розгляду, проте відповідачі в судове засідання не з'явилися та не надали суду будь-яких доказів вчинення позивачем правопорушення, та пояснень з приводу підстав та мотивів притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а доказів вини позивача у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова серії НК №914165 від 20.03.2018 року, винесена інспектором СРПП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі ст.ст.122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст.1, 2, 9, 72, 77-78, 90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: 30100, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1) до інспектора СРПП Славутського відділу поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 (адреса: 30000, м.Славута, вул.Козацька, 33), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Славутський відділ поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області (адреса: 30000, м.Славута, вул.Козацька, 33), про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Скасувати постанову серії НК №914165 від 20.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Б.І. Базарник