Справа № 826/15747/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 липня 2018 року № 826/15747/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Закаль О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Київської міської ради

про визнання неправомірними дії відповідача в частині винесення повторних незаконних рішень від 20.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_3 (далі - позивач) з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просить визнати неправомірними дії відповідача в частині винесення повторних незаконних рішень від 20.04.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно приймаються повторні рішення про відмову у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки через негативні висновки Департаменту містобудування КМДА, оскільки такі висновки скасовані рішеннями судів.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, також просила вийти за їх межі, позов задовольнити та зобов'язати відповідача повторно розглянути звернення позивача про приватизацію земельної ділянки.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

18.09.2017 позивач звернулася до відповідача з колективним зверненням щодо відведення їй та її родині (ОСОБА_3, ОСОБА_4) земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул.Батуринській,12 у Дарницькому районі м.Києва.

Листом від 29.09.2017 №225-СК-3372 на лист позивача від 18.09.2017, відповідачем надіслано копії рішень відповідача від 20.04.2017 №185/2408, №186/2408 та №187/2409, якими позивачу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вказаних рішень позивач звернулась до суду з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач розглянувши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м.Києва та додані документи, враховуючи те. що заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації. а саме: земельна ділянка належить до території багатоповерхової житлової забудови (висновки Департаменту містобудування та архітектури від 25.09.2014 №9337/0/12/27-14, від 16.09.2015 №9036/0/12/27-14 та від 26.02.2015 №1645/0/12/27-15), керуючись статтями 9, 118 Земельного кодексу України, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", вирішив відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м.Києва орієнтованою площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (К-20767, К-20762, К-20764).

За змістом частини першої статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України Принципи земельного законодавства земельне законодавство базується на таких принципах:

а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;

б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;

в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;

г) забезпечення раціонального використання та охорони земель;

ґ) забезпечення гарантій прав на землю;

д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Частина перша статті 116 Земельного кодексу України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України).

Також рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463 "Про затвердження Порядку набуття прав на земельну ділянку із земель комунальної власності у м.Києві" (далі - Порядок) врегульовано процедуру отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою у випадку передачі громадянам безоплатно у власність або в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, індивідуального дачного та гаражного будівництва.

Пункт 4.1 вказаного Порядку передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні земельної ділянки у межах міста Києва для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального гаражного та дачного будівництва чи ведення садівництва, подають до Київської міської ради через приймальню Київради з земельних питань клопотання про передачу земельної ділянки у власність (в оренду).

У клопотанні про передачу земельної ділянки у власність (в оренду) зазначаються цільове призначення ділянки, орієнтовний розмір і місце розташування земельної ділянки. У клопотанні відповідно до Закону України "Про захист персональних даних" також зазначається згода громадянина на обробку в ПК "Кадастр" його персональних даних, зазначених у клопотанні та доданих до нього документах (пункт 4.2).

Згідно з пунктом 4.3 вказаного Порядку до клопотання додаються документи, визначені згідно з додатком 2 до цього рішення.

Згідно приписів частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пункт 2.5 Порядку визначає, що Департамент земельних ресурсів, керуючись даними міського земельного кадастру, містобудівного кадастру та Державного земельного кадастру, аналізує подані матеріали клопотання на відповідність меж земельної ділянки, її заявленого функціонального призначення даним містобудівного кадастру та протягом не більше семи робочих днів готує проект рішення Київської міської ради про надання дозволу (проект рішення Київської міської ради про відмову у наданні дозволу) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який невідкладно, не пізніше наступного робочого дня, передає до секретаріату Київської міської ради у порядку, встановленому Регламентом Київської міської ради.

Аналізуючи зазначені положення Закону та Порядку можна дійти висновку відносно того, що міська рада має змогу внести на розгляд сесії підготовлений Департаментом земельних ресурсів проект рішення Київської міської ради про надання (чи відмову у наданні) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, повноваження щодо розгляду заяв про надання безоплатно у власність земельних ділянок та виготовлення проектів рішень належать Департаменту земельних ресурсів, який є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Як вбачається із змісту позовної заяви та підтверджено позивачем в судовому засіданні, 18.09.2017 останній звернувся до відповідача із клопотанням про надання рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Приписами статті 59 встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За змістом статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Крім того, слід звернути увагу на Рекомендації №Я (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, якими роз'яснено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з частиною другою статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відтак, відповідач надсилаючи позивачу листа від 29.09.2017, не приймав жодних повторних рішень відносно відмови у наданні дозволу останньому на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що оскаржуваний припис прийнято уповноваженою особою, в межах наданої компетенції, оскільки судом не встановлено порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України та Порядку набуття прав на земельну ділянку із земель комунальної власності у м.Києві, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач діяв в межах наданої компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Київської міської ради про визнання неправомірними дії відповідача в частині винесення повторних незаконних рішень від 20.04.2017 року відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2018.

Суддя Є.В. Аблов