Справа № 806/3101/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/3101/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"10" липня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря Єфремової О.С.,

представника позивача : Білицького А.В.

представника відповідача : Домарацької В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "26" березня 2018 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

суддя в 1-й інстанції - Липа В.А.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 04.05.2017 року, № від 03.08.2017 року, № від 18.07.2017 року, № від 03.08.2017 року, № , № від 18.07.2017 року, № від 18.07.2017 року.

В обґрунтування позову зазначило, що підприємство правомірно не сплатило орендну плату за землю в сумі 21 148,09 грн., оскільки договори управління спадщиною не є договорами оренди землі, плата за які передбачена п.288.1, п.288.2, п.288.3, п.288.4, п.288.5, п.288.7 ст.287 ПК України. Тому, просило скасувати спірні рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУДФС у Житомирській області були проведені камеральні перевірки податкової звітності з орендної плати за землю ТОВ "Полісся-Інвест".

За результатами перевірок складено акти перевірки:

- № 1000/06-30-12-02-25 від 27.03.2017;

- № 2917/06-30-12-02-25 від 07.06.2017;

- № 2945/06-30-12-02-25 від 07.06.2017;

- № 4558/06-30-12-02-25 від 14.07.2017;

- № 4559/06-30-12-02-25 від 14.07.2017.

За результатами перевірок встановлено порушення позивачем вимог п.57,1 ст.57, п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачена орендна плата, в результаті чого на підставі п.126. ст.126 ПК України застосовано штрафні санкції.

Головним управління ДФС у Житомирській області, на підставі встановлених порушень, прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 04.05.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2 867,67 грн. за затримку на 118, 87, 61, 37, 31 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 14 338,35 грн.;

- № від 04.05.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 9 140,42 грн. за затримку на 77, 61, 46, 46 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 45 702,10 грн.;

- № від 04.05.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1 621,87 грн. за затримку на 16,16 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 16 218,70 грн.;

- № від 04.05.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1 035,87 грн. за затримку на 30, 21, 16, 16 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 10 358,70 грн.;

- № від 18.07.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2 113,19 грн. за затримку на 212 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 10 565,95 грн.;

- № від 03.08.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 414,89 грн. за затримку на 181 календарний день сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 2 074,45 грн.;

- № від 03.08.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2 900,69 грн. за затримку на 107, 89, 76, 61 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 14 503,45 грн.;

- № від 03.08.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 131,31 грн. за затримку на 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 133,10 грн.;

- № від 18.07.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 793,56 грн. за затримку на 46 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 3 967,80 грн.;

- № від 18.07.2017 р., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 128,62 грн. за затримку на 16 календарних днів сплати грошового зобов'язання - орендна плата з юридичних осіб 1 286,20 грн.

Позивач, вважаючи такі рішення протиправними, звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що форма власності спірних земельних ділянок, за які відповідачем донараховано грошові зобов'язання - приватна, та доказів того, що вони не перебувають у оренді позивача, однак, ТОВ"Полісся-Інвест" самостійно визначено в декларації податкове зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за несвоєчасну сплату якого нарахована штрафна санкція, то відповідачем правомірно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог чинного законодавства України земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим Кодексом України.

Згідно ст.9 Податкового кодексу України плату за землю віднесено до загальнодержавних податків і зборів.

У відповідності до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків (п.36.3 ст.36 Податкового кодексу України).

Встановлено, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень стали порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57, п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачена орендна плата за землю, в результаті чого на підставі п.126. ст.126 ПК України застосовано штрафні санкції.

Тобто, відповідачем під час проведення перевірки досліджувалася податкова декларація з орендної плати за землю 2016 р.,2017р. ТОВ"Полісся-Інвест".

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем самостійно визначено грошове зобов'язання з орендної плати за землю в податковій декларації. (а.с.39,41, 44, 46,48,)

Щодо посилань апелянта, що ТОВ "Полісся-Інвест" правомірно не нарахувало орендну плату за землю, оскільки договори управління спадщиною не є договорами оренди землі, плата за які передбачена п.288.1, п.288.2, п.288.3, п.288.4, п.288.5, п.288.7 ст.288 ПК , колегія суддів зазначає наступне.

Питання орендної плати за землю врегульовані ст.288 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Викладені в ній правові норми за своїм змістом є імперативними, тобто містять категоричні приписи, які безпосередньо визначають поведінку суб'єктів суспільних відносин і не можуть бути замінені за власним розсудом таких осіб іншими умовами.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, є договір оренди такої земельної ділянки.

Колегією суддів встановлено, що 22.05.2015 між Топорищенською сільською радою (Установник управління) та ТОВ "Полісся-Інвест" (Управитель) на підставі ст.1285 Цивільного кодексу України, з метою утримання та збереження спадкового майна, укладено договори на управління спадщиною № 0214-21, № 0214-22, відповідно до яких ТОВ "Полісся-Інвест" передано в управління земельні ділянки на території Топорищенської сільської ради Володарсько-Волинського району загальною площею 8,0258 га та 6,2481 га.

Нормативно-грошова оцінка земель становить по 40 622,39 грн.

Сплата управителем матеріальної вигоди може здійснюватися у щорічно, у розмірі не більш ніж 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Управитель має право сплачувати Установнику управління матеріальну вигоду в грошовій або натуральній формі за рахунок зібраного урожаю, який отримує із земельної ділянки.

Також встановлено, що протягом 2015 року аналогічні договори на управління спадковим майном, а саме, земельними ділянками, були укладені між ТОВ "Полісся-Інвест" та Фасівською, Топорищенською, Дашинською сільськими радами.

Оплата, визначена договорами управління спадщиною, укладеними із вказаним сільськими радами - проведена, що підтверджується платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до чинного законодавства України договори управління спадковим майном та договори оренди землі мають відмінності.

Так, управління спадковим майном регламентується спеціальною нормою - ст.1285 ЦК України і є різновидом договору управління майном.

Укладення договору управління спадковим майном можливе, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, а також за умови, що спадкоємці або виконавці заповіту відсутні (ст.1285 Цивільного кодексу України, далі - ЦК). До такого майна може належати і земельна ділянка сільськогосподарського призначення, і житловий будинок, і транспортний засіб тощо.

За договором управління спадщиною установник управління передає, а управитель приймає в управління майно, яке потребує утримання (догляду) та збереження.

Згідно ч.1 ст.1285 ЦК у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі", яким регулюються орендні відносини, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Водночас, до особи, що здійснює управління спадщиною, право власності на спадкове майно не переходить. Законом їй надається право на здійснення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.

Тобто, договір оренди землі та договір на управління спадщиною відмінні між собою.

Так, статтею 125 цього Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації прав.

Колегія суддів зазначає, що зазначені земельні ділянки, не перебувають в оренді у позивача. Доказів державної реєстрації похідних від права власності речових прав на земельні ділянки (права оренди ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не міститься.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що договір управління спадщиною не є договором оренди землі, плата за які передбачена п.288.1, п.288.2, п.288.3, п.288.4, п.288.5, п.288.6, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України.

Крім того, податкове зобов'язання по оплаті за землю повинно виконуватися власниками або землекористувачами земельних ділянок, яким, відповідно до закону, надаються у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі, на умовах оренди.

Проте, спірні земельні ділянки, за які відповідачем донараховано грошові зобов'язання, не перебувають у комунальній чи державній власності, а форма власності по ним визначена як приватна. Також, в оренді, як того вимагає закон, у позивача останні не перебувають.

За правилами пункту 269.1.2. ст.269 ПК України платниками податку є, зокрема, землекористувачі, якими в розумінні п.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надано у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Пунктом 270.1 ст.270 ПК України передбачено, що об'єктом податкування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Колегія суддів зазначає, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, він не є платником податку на землю, відповідно, до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції за недотримання граничних строків подачі податкової декларації з плати за землю.

Відсутність у позивача земельної ділянки, яка перебуває у власності або користуванні, доводить відсутність обов'язку декларування земельного податку, що унеможливлює застосування штрафу.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 19.01.2018 у справі № К/9901/1182/18.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "26" березня 2018 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № , № , № , № від 04.05.2017 року, № від 03.08.2017 року, № від 18.07.2017 року, № від 03.08.2017 року, № , № від 18.07.2017 року, № від 18.07.2017 року.

Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" судовий збір в сумі 4024,00 грн. (чотири тисячі двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "10" липня 2018 р.