Справа № 679/1127/17
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/31/2018
Справа № 679/1127/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Базарника Б.І.,

при секретарі Федорчук Л.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин адміністративну справу №679/1127/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (пенсійне посвідчення серії ААИ №566543, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 30100) до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (, адреса місцезнаходження: вул.Герцена, 10, м.Хмельницький, Хмельницька обл., 29013), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: 29013, м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 18), про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до Славутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, в якому просить суд зобовязати останнє внести до його персональної облікової картки в частині визначення страхового стажу період з 14.02.2008 року по 01.05.2017 року, в які він не працював, але отримував щомісячні страхові виплати.

Ухвалою Нетішинського міського суду від 15.09.2017 року з дотриманням вимог 17 20, 105 107, 109 КАС України (в редакції чинній станом на момент відкриття провадження у справі) відкрито провадження у справі № 679/1127/17 за вищевказаним адміністративним позовом.

В ході розгляду справи судом з 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Пунктом 10 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.20 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Частиною 2 цієї статті передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, на момент відкриття судом провадження у справі ухвалою Нетішинського міського суду 13.12.2017 року п.4 ч.1 ст.18 КАС України (в редакції чинній станом на момент відкриття судом провадження у справі) було передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У звязку з вказаним, адміністративна справа за вищенаведеним позовом на момент відкриття провадження у справі була підсудна Нетішинському міському суду Хмельницької області як місцевому загальному суду як адміністративному суду, проте із набранням чинності 15.12.2017 року Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року така адміністративна справа стала підсудна окружним адміністративним судам.

Частиною 3 статті 30 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) встановлено, що справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Зважаючи на вищенаведені обставини та положення законодавства, суд вважає, що наявні передбачені КАС України підстави для продовження розгляду Нетішинським міським судом Хмельницької області як адміністративним судом адміністративної справи №679/1127/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Славутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобовязання вчинити дії.

В ході судового розгляду справи ухвалою Нетішинського міського суду від 15.01.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі в даній адміністративній справі в якості другого відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (, місцезнаходження: 29013, м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 18).

Крім того, ухвалою Нетішинського міського суду від 07.06.2018 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та здійснено заміну відповідача у справі - Славутське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

В обґрунтування свого позову та позовних вимог позивач посилається на те, що в березні 1986 року йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, у березні 1993 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва довічно, а з березня 1986 року призначена пенсія по інвалідності.

Позивач зазначає про те, що 14.02.2008 року Хмельницькою обласною МСЕК йому у віці 48 років встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання довічно та з вказаної дати йому перераховано пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно розділу V Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В період з лютого 2008 року по травень 2017 року відповідачем неодноразово проводився перерахунок його пенсії, проте в порушення абз.2 п.4.9 Порядку, затвердженого постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2015 року, відповідачем не надавалася інформація про періоди страхового стажу та про заробітну плату (дохід), які враховані при розрахунку його пенсії.

04.04.2017 року позивач звернувся до відповідача з відповідним зверненням та разом з листом відповідача №1/П-10 від 18.04.2017 року отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) та розрахунок стажу.

Позивач вважає, що вказані Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) та розрахунок його стажу складені з порушенням норм права, оскільки до його страхового стажу не включені періоди часу, коли він не працював, але отримував щомісячні страхові внески. На звернення позивача з приводу цього відповідачем було пояснено, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 03.05.2017 року будь-які дані про нарахування заробітку (доходу) чи наявності позначки про сплату страхових внесків за період з 01.07.2013 по 01.05.2017 року відсутні, оскільки позивач з 01.07.2013 року не працює.

Посилаючись на приписи постанов правління ПФУ №7-6 від 10.06.2004 року, №26-1 від 05.06.2009 року, №25-2 від 03.12.2013 року, позивач вважає, що не працюючи за станом здоровя та отримуючи щомісячні страхові виплати він відноситься до осіб, які мають підстави для зарахування стажу роботи без сплати страхових внесків.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи свій позов, вказує на те, що за період з 14.02.2008 р. по 01.05.2017 р. він не працював, але отримував щомісячні страхові виплати: з 01.06.2008 р. по 01.07.2008 р. 1 місяць, з 01.04.2010 по 01.12.2010 7 місяців, з 26.01.2011 по 01.06.2011 4 місяці 6 днів, з 01.09.2011 по 01.12.2011 3 місяці, з 01.04.2012 по 01.05.2012 1 місяць, з 01.07.2013 по 01.05.2017 3 роки 11 місяців, а всього - 5 років 9 місяців 6 днів.

Крім того, в порушення абз.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» період роботи з 01.01.2011 по 26.01.2011 зарахований до стажу не як повний місяць стажу, а лише зараховано 25 днів.

Посилаючись на наведені обставини, позивач у своїй позовній заяві просить суд зобовязати відповідача внести до персональної облікової картки в частині визначення страхового стажу періоди з 14.02.2008 р. по 01.05.2017 р., в які він не працював, але отримував щомісячні страхові виплати.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги (а.с.22), відповідно до яких просить прийняти до розгляду виправлення до тексту позовних вимог та зобовязати відповідача внести доповнення до частини 2 персональної електронної облікової картки відомості про загальний страховий стаж в періоди з 14.02.2008 р. по 01.05.2017 р., коли ОСОБА_1 не працював та отримував щомісячні страхові виплати.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 поданий ним адміністративний позов підтримав, наполягав на задоволенні його позовних вимог та надав суду усні пояснення, які є аналогічними до викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_2 в ході судового розгляду справи адміністративний позов ОСОБА_1 не визнала, надала суду письмовий відзив на позов та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на підстави, викладені у відзиві.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1, представник відповідача у своєму відзиві вказує на те, що 04.04.2017 року останній звернувся до відповідача із зверненням, на яке 18.04.2017 року йому було надано відповідь про пенсійну виплату та додатки: довідка за формою ОК-5 та розрахунок стажу.

При обрахунку пенсійної виплати позивача було використано дані про заробітну плату згідно довідки від 21.03.2008 року №4/90/Л05-025 з 30.11.1998 року та дані індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) з 01.07.200 року по 31.01.2008 року.

03.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок зміни виду розрахунку пенсії, на підставі якої йому призначено пенсію по інвалідності. Відповідно до розпорядження від 05.05.2017 року про призначення ОСОБА_1 пенсії страховий стаж становить 31 рік 6 місяців та додатковий стаж 10 років 1 місяць 7 днів. При обчисленні додаткового стажу позивача відповідачем враховано 6 років 8 місяців 6 днів стажу за період з 30.06.2013 року (від часу коли останній припинив працювати) до 06.03.2020 року (моменту досягнення позивачем 60-річного віку та отримання ним права на пенсію за віком). Крім того, включено до додаткового стажу 3 роки 4 місяці 1 день всіх періодів, що не ввійшли до загального стажу з дня встановлення йому інвалідності.

Відповідач посилається на те, що з 01.01.2011 року у звязку з набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI втратив чинність пункт 11 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому з 01.01.2011 року за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України такий вид страхових виплат як сплата за потерпілого внесків на медичне та пенсійне страхування чинним законодавством не передбачений.

Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, участі свого представника в судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки представника суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку.

28.02.2018 року від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області до суду надійшли письмові пояснення по суті спору (а.с.36), зі змісту яких вбачається, що з 01.01.2011 року у звязку з набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI втратив чинність пункт 11 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому з 01.01.2011 року за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України такий вид страхових виплат як сплата за потерпілого внесків на медичне та пенсійне страхування чинним законодавством не передбачений. Позивач перебуває на обліку в управлінні ФСС внаслідок трудового каліцтва з 2006 року, пункт 11 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» втратив чинність з 01.01.2011 року, а тому надання інформації про перевірки місцевими органами Фонду на предмет сплати страхових внесків можливе лише за період з 2006 року по 2010 рік. При цьому, за твердженням відповідача, за період з 2006 року по 01.05.2017 року перевірки місцевими органами управління Фонду на предмет сплати страхових внесків не здійснювалися, а тому дана інформація відсутня.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ОСОБА_2, дослідивши пояснення та відзиви учасників справи, а також здобуті в ході розгляду справи судом докази, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, зважаючи на наступні обставини, встановлені судом в ході судового розгляду справи.

З матеріалів справи і оглянутої судом пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається та в ході судового розгляду справи не оспорювалося учасниками справи, що з 1986 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію як інваліду внаслідок трудового каліцтва.

Зі змісту довідки серії МСЕ-№124407 (а.с.3) встановлено, що 14.02.2008 року обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання довічно.

Починаючи з 01.03.2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Нетішин, правонаступником якого було Славутське обєднане управління пенсійного фонду, в свою чергу правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, де позивач отримував пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання в розмірі 90% пенсії за віком, продовжуючи при цьому працювати.

27.06.2013 року за станом здоров'я ОСОБА_1 звільнився з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. Його страховий стаж склав 41 рік 7 місяців 7 днів, в тому числі 34 роки обчисленого без врахування стажу згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацюючі інваліди II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу, зокрема, у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно.

03.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою про переведення перерахунку його пенсії з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності.

Розпорядженням відповідача №105951 від 05.05.2017 року здійснено переведення пенсії ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності і при цьому враховано його страховий стаж, який становить 31 рік 6 місяців, додатковий стаж - 10 років 1 місяць 7 днів, коефіцієнт стажу - 0,41583 (499 міс.)

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсії по інвалідності особам з інвалідністю ІІ групи призначаються у розмірі 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Зі змісту дослідженого судом паспорта громадянина України, що належить ОСОБА_1, вбачається, що він народився 06.03.1960 року, тому відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» набуде право на пенсію за віком 06.03.2020 року.

При обчисленні додаткового стажу для призначення позивачу пенсії по інвалідності та відповідно до абз.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідачем враховано 6 років 8 місяців 6 днів стажу за період з 30.06.2013 року (від часу коли позивач припинив працювати) до 06.03.2020 року (моменту досягнення позивачем 60-річного віку та отримання ним права на пенсію за віком). Крім того, включено до додаткового стажу позивача 3 роки 4 місяці 1 день всіх періодів, що не ввійшли до загального стажу з дня встановлення позивачу інвалідності.

З наведеного вбачається, що відповідачем при обчислення страхового стажу позивача при призначенні йому 05.05.2017 року пенсії по інвалідності враховано до страхового стажу періоди з 14.02.2008 року по 01.05.2017 року, коли він не працював але отримував щомісячні страхові виплати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

За змістом ч.2 та ч.3 ст.19 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб; ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; органів доходів і зборів та уповноважених суб'єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.

За змістом ч.1 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообовязкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообовязкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

З наведеного суд приходить до висновку про те, що внесення відомостей до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Разом з тим, відповідно п.11 ч.1 ст.21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-ХІУ до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» 01.01.2011 року, одним із видів страхових виплат за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України була сплата за потерпілого внесків на медичне та пенсійне страхування.

З 01.01.2011 року такий вид страхових виплат за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України як сплата за потерпілого внесків на медичне та пенсійне страхування відсутні у звязку з набранням чинності ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ, п.11 ч.1 ст.21 Закону України №1105-Х VI виключено.

Частиною другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У п.8 ч.1 ст.4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Аналогічний за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 року у справі №9901/22/17.

Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 18.10.2016 року по справі №500/2776/14-а, посилаючись на зміст положень ч.1 ст.2 та ч.1 ст.6 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), дійшов висновку про те, що «обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов'язки позивача.». Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України у постанові від 06.12.2016 року №К/800/42781/15.

У звязку з наведеним, та зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідачем відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при обчисленні страхового стажу позивача при призначенні йому 05.05.2017 року пенсії по інвалідності враховано до страхового стажу періоди з 14.02.2008 року по 01.05.2017 року, коли він не працював але отримував щомісячні страхові виплати, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з того, що ОСОБА_1 відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частиною 5 статті 139 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення ними будь-яких судових витрат у звязку з судовим розглядом цієї справи.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування сторонам спору судових витрат у звязку з судовим розглядом цієї справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (пенсійне посвідчення серії ААИ №566543, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 30100) до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (, адреса місцезнаходження: вул.Герцена, 10, м.Хмельницький, Хмельницька обл., 29013), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: 29013, м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 18), про зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати залишити на сторонах у розмірах, які вони понесли.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Б.І. Базарник