Справа № 808/1/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 червня 2018 року о/об 13 год. 38 хв.Справа № 808/1/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповільністю "Склопластик" (04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, б. 1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166)

про часткове скасування податкових повідомлень-рішень, -

від позивача - Образцова О.В.

(діє на підставі довіреності б/н від 07.02.2018 року)

від відповідача - Лазарук В.В.

(діє на підставі довіреності №238/08-01-10-03 від 23.02.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- скасувати частково податкове повідомлення-рішення № від 25 вересня 2017 року, яким нараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, в сумі основного платежу 1646935,74 грн. та в сумі штрафних (фінансових) санкцій 411733,94грн., а всього в сумі 2058669,68 грн.

- скасувати частково податкове повідомлення-рішення № від 25 вересня 2017 року, яким нараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, в сумі основного платежу 1497533 грн. та в сумі штрафних (фінансових) санкцій 129259,75грн., а всього в сумі 1626792,75 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на думку позивача висновки податкового органу, зроблені у Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є суб'єктивними припущеннями, не ґрунтуються на законі та жодним чином не підтверджені. Позивач вказує, що ним були надані податковому органу всі необхідні первинні бухгалтерські документи, що підтверджують реальність господарських операцій зі спірними контрагентами за оспорюваними правочинами. Отже угоди зі спірними контрагентами не має підстав вважати фіктивними, а відносини безтоварними. Вказує, що твердження відповідача про неправомірність формування податкового кредиту та завищення податкового кредиту з ПДВ, внаслідок чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіряємому періоді не мають свого підтвердження. Враховуючи викладене просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № та №.

В судовому засіданні представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Склопластик" просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники Головного управління ДФС у Запорізькій області проти позову заперечили з підстав, викладених у письмовому відзиві від 23 січня 2018 року (вх. №2487), відповідно до якого зазначає, що Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик», за результатами якої складено Акт №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року. На підставі Акту перевірки прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. На думку відповідача, позивач не проявив розумної обережності при укладенні договору зі спірними постачальниками. Відповідач вважає, що хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. Відповідач зазначає, що у разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й у рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

В судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09 січня 2018 року провадження у справі відкрито, підготовче судове засідання призначено на 23 січня 2018 року.

23 січня 2018 року ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28 лютого 2018 року.

28 лютого 2018 року продовжено строк підготовчого провадження, наступне судове засідання призначено на 29 березня 2018 року.

29 березня 2018 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 21 червня 2018 року.

21 червня 2018 року поновлено провадження у справі.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 21 червня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що з 13 липня 2017 року по 22 серпня 2017 року фахівцями відповідача проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» з питань податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, валютного - за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки податковим органом 31 серпня 2017 року складено Акт перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» () з питань податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, валютного - за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року».

Перевіркою встановлено порушення TOB «Склопластик»:

пункту 44.1, статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1508960 грн., у тому числі по періодам: за 2014 рік на суму 265907 грн.; за 2015 рік на суму 991921 грн.; за 2016 рік на суму 251132 грн.;

підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.4, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 1692135 грн., у тому числі: серпень 2014 року у сумі 195419 грн., вересень 2014 року у сумі 79139 грн.; грудень 2014 року у сумі 2216 грн.; січень 2015 року у сумі 1277 грн.; лютий 2015 року у сумі 4643 грн.; березень 2015 року у сумі 204967 грн.; квітень 2015 року у сумі 49170 грн.; травень 2015 року у сумі 169970 грн.; червень 2015 року у сумі 547502 грн.; липень 2015 року у сумі 16009 грн.; серпень 2015 року у сумі 111138 грн.; вересень 2015 року у сумі 27080 грн.; листопад 2015 року у сумі 1920 грн.; грудень 2015 року у сумі 2649 грн.; січень 2016 року у сумі 16236 грн; травень 2016 року у сумі 111600 грн.; червень 2016 року у сумі 151200 грн.

На підставі Акту перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року податковим органом відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» 25 вересня 2017 року складено податкові повідомлення-рішення:

-№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 2115168,75 грн., з яких суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 1692135 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 423033,75 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1638219,75 грн., з яких сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 1508960 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 129259,75 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Склопластик» подано скарги від 13 жовтня 2017 року на податкові повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № та № до Державної фіскальної служби України.

Державна фіскальна служба України Рішенням №28159/6/99-99-11-01-01-35 від 30 листопада 2017 року залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № та №, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції станом на серпень 2014 року) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції станом на серпень 2014 року) встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01 січня 2016 року) базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01 січня 2016 року) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції станом на серпень 2014 року) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За правилами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

За приписами пункту 201.6. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01 січня 2016 року) встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Так, відповідно до Акту перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року позивач у перевіряємому періоді мав господарські взаємовідносини з: ТОВ «Дауенхауер», ТОВ «НВФ «Персона», ТОВ «Онікс-Трейд ЛТД», ТОВ «Приватбізнес груп», ТОВ «Велар-Д», ТОВ «Флеш-Сістем», ТОВ «ВЕЛТРЕЙД-М», ТОВ «КОМЕНЕРГО-КОМП», ТОВ «ПЕРСОНІОС», ТОВ « Будівела», ТОВ «Містеріо», ТОВ «Пейсмен», ТОВ «Мерентал», ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», ТОВ «ІНДЕКС-К», ТОВ «ЕЛІЗЕТ», ТОВ «МІСТРАЛ», ТОВ «АЛЬТІСОФТ ПЛЮС», ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА», ТОВ «СОНКЕЙ».

TOB «Склопластик» визнав правомірним зменшення податкового кредиту на суму 45199,26 грн. по ТОВ «АЛЬТІСОФТ ПЛЮС» (у сумі 3916,8 грн.), ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» (у сумі 8825,26 грн.) та частково по ТОВ «Дауенхауер» (у сумі 32458 грн.), та визнав податок на прибуток у загальній сумі 11427 грн. по ТОВ «АЛЬТІСОФТ ПЛЮС» (у сумі 19584 грн.), ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» (у сумі 44126 грн.).

Отже враховуючи дану обставину суд погоджується із твердженнями податкового органу, викладеними в Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства в цій частині, та як наслідок погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями від 25 вересня 2017 року № та № в частині сум податку на прибуток та сум зменшення податкового кредиту, що стосуються ТОВ «АЛЬТІСОФТ ПЛЮС», ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» та частково по ТОВ «Дауенхауер», тому в цій частині суд дійшов висновку, що вказані обставини не підлягають доказуванню.

Щодо взаємовідносин TOB «Склопластик» з іншими контрагентами судом досліджено: журнали-ордери та відомість по рахунку 631; журнали-ордери та відомість по рахунку 201; рахунок-фактура; видаткові накладні; податкові накладні; товарно-транспортні накладні; договори; витяги з Єдиного реєстру податкових накладних; платіжні доручення; посвідчення про відрядження.

Зауважень до первинних документів під час проведення перевірки у податкового органу не було, про що свідчить акт перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 та пояснення представника податкового органу в судовому засіданні.

В акті перевірки податковий орган не зазначив про дефекти первинних документів у їх складанні, або оформленні, або не відповідність їх податковому законодавству.

Таким чином в матеріалах справи наявні всі первинні документи які підтверджують господарську діяльність позивача з його контрагентами.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Досліджені судом докази доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарської операції з його контрагентами в розрізі податкових перевірок, висновки яких викладені в акті перевірки контролюючого органу №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання TOB «Склопластик» своїх зобов'язань, реальне здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як з'ясовано судом, позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків підтверджують здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами.

Тобто, документально підтверджено формування TOB «Склопластик» податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з його контрагентами.

Однак, податковим органом в акті перевірки зроблено висновки про здійснення безтоварних операцій позивача, з посиланням на кримінальні провадження по ТОВ «Приватбізнес груп», ТОВ «Велар-Д», ТОВ «Флеш-Сістем», ТОВ «ВЕЛТРЕЙД-М», ТОВ «КОМЕНЕРГО-КОМП», ТОВ «ПЕРСОНІОС», ТОВ « Будівела», ТОВ «Містеріо», ТОВ «Пейсмен», ТОВ «Мерентал», ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», ТОВ «ІНДЕКС-К», ТОВ «ЕЛІЗЕТ», ТОВ «МІСТРАЛ», ТОВ «СОНКЕЙ».

Суд звертає увагу, що при розгляді справи у суді та на час проведення перевірки у контролюючого органу, відсутні докази протиправних дій посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик», які підпадають під визначення статті 212 Кримінального кодексу України.

Відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що свідчать про заниження податку на прибуток, або виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям із зазначеними контрагентами.

Суд не може прийняти до уваги висновки, зроблені податковим органом на підставі листів органів ДФС України, що містять інформацію про кримінальні провадження стосовно вищезазначених контрагентів ТОВ «Склопластик», оскільки при здійсненні податкової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Склопластик» по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами у Головного управління ДФС у Запорізькій області була відсутня жодна належним чином отримана інформація або відомості які б свідчили про фіктивність здійснених операцій з такими контрагентами, а також не надано вироків суду, що дії контрагентів підпадають під визначення кримінально караного діяння.

Разом з тим, податковий орган в акті перевірки посилається на те, що позивач по взаємовідносинам з контрагентами не надав сертифікати якості чи відповідності на придбану сировину (бітум, гранула, плита ПСЕ, лист ПВХ, клей ПВА, стрейч вторинна гранула, поліетилен в гранулах ВД), що свідчили б про походження товару, з відображенням виробника.

Суд критично ставиться до таких посилань контролюючого органу, оскільки сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Порушення окремих умов договору (наприклад неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї зі сторін договору. А тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про підтвердження відповідності" сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством; декларація про відповідність - документально оформлена в установленому порядку заява виробника, де дається гарантія відповідності продукції вимогам, встановленим законодавством.

Отже, сертифікат відповідності не є первинним документом, яким оформлюється факт здійснення господарської операції.

Жодним законодавчим або нормативним актом України не передбачено проставляння в сертифікаті або декларації відповідності будь-яких відміток про перехід права власності на зазначену в них продукцію (її партії) від одного постачальника до іншого по ланцюгу руху продукції від виробника.

Отже, наявність чи відсутність документу про якість товару самі по собі не можуть бути свідченням відсутності факту поставки товару і порушення законодавства позивачем, оскільки такий факт підтверджується належним чином оформленими первинними документами, даними бухгалтерського і податкового обліку платника податків - позивача, згідно з якими вбачаються фактичні зміни у складі активів та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик».

Разом з тим, у акті перевірки відсутня жодна інформація щодо здійснення злочинної діяльності з ТОВ «Склопластик».

Представником відповідача до суду не надано копії такого вироку. Суд звертає увагу на те, що висновки які викладені в акті перевірки зроблені на підставі інформації отриманої з єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у цьому випадку суд не може взяти до уваги твердження податкового органу про існування кримінальних проваджень стосовно контрагентів ТОВ «Склопластик», на які контролюючий орган посилається в Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року, як на підставу нереальності господарських правовідносин з ТОВ «Приватбізнес груп», ТОВ «Велар-Д», ТОВ «Флеш-Сістем», ТОВ «ВЕЛТРЕЙД-М», ТОВ «КОМЕНЕРГО-КОМП», ТОВ «ПЕРСОНІОС», ТОВ « Будівела», ТОВ «Містеріо», ТОВ «Пейсмен», ТОВ «Мерентал», ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», ТОВ «ІНДЕКС-К», ТОВ «ЕЛІЗЕТ», ТОВ «МІСТРАЛ», ТОВ «СОНКЕЙ», оскільки вироків суду щодо посадових осіб зазначених підприємств суду не було надано, отже оцінка діяльності директора як керівника ТОВ «Склопластик» у згаданих кримінальних провадженнях не надавалась та в акті перевірки не зазначалося.

Так, відповідно до частини 1 статті 18 Кримінального кодексу України суб'єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Тобто, згідно норм Кримінального кодексу саме фізична, а не юридична особа є суб'єктом злочину.

Обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Отже, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами.

Тобто, преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Понад це відповідно до статті 62 Конституції України статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, діє презумпція невинуватості. Згідно частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, судом спростовано твердження податкового органу про те, що ТОВ «Склопластик» отримано від контрагентів паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам.

Підсумовуючи вищевикладене та проаналізувавши господарські взаємовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» з ТОВ «НВФ «Персона», ТОВ «Онікс-Трейд ЛТД», ТОВ «Приватбізнес груп», ТОВ «Велар-Д», ТОВ «Флеш-Сістем», ТОВ «ВЕЛТРЕЙД-М», ТОВ «КОМЕНЕРГО-КОМП», ТОВ «ПЕРСОНІОС», ТОВ « Будівела», ТОВ «Містеріо», ТОВ «Пейсмен», ТОВ «Мерентал», ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», ТОВ «ІНДЕКС-К», ТОВ «ЕЛІЗЕТ», ТОВ «МІСТРАЛ», ТОВ «СОНКЕЙ» суд приходить до висновку, що інспектор-ревізор в Акті перевірки робив висновки про безтоварність операцій з контрагентами позивача на підставі відомостей з єдиного державного реєстру судових рішень.

Реальність вчинення господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами підтверджується наданими первинними документами: договорами, специфікаціями, видатковими накладними, рахунками-фактур, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, податковими накладними, тощо.

Судом під час розгляду справи встановлено, що запити до слідчих органів під час перевірки податковим органом не здійснювались.

Жодного вироку по кримінальній справі по вищезазначеним контрагентам податковим органом до суду не надано.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірних сум податку по господарським операціям із зазначеними контрагентами.

Що стосується взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» з ТОВ «НВФ «Персона», ТОВ «Онікс-Трейд ЛТД», ТОВ «Приватбізнес груп», ТОВ «Велар-Д», ТОВ «Флеш-Сістем», ТОВ «ВЕЛТРЕЙД-М», ТОВ «КОМЕНЕРГО-КОМП», ТОВ «ПЕРСОНІОС», ТОВ « Будівела», ТОВ «Містеріо», ТОВ «Пейсмен», ТОВ «Мерентал», ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», ТОВ «ІНДЕКС-К», ТОВ «ЕЛІЗЕТ», ТОВ «МІСТРАЛ», ТОВ «СОНКЕЙ», то суд вказує на те, що до суду надано всі первинні документи які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Посилання податкового органу на безтоварність операцій, через відсутність сертифікатів якості на товар, суд до уваги не приймає, оскільки сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Порушення окремих умов договору (наприклад неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору. А тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Також як і в акті перевірки та і відповідно до первинних документів придбаний товар оприбутковано за даними документами бухгалтерського обліку.

Разом з тим, необхідно зазначити, що в Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року податковим органом зроблено висновок про те, що первинні документи, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Склопластик» та вищезазначеними контрагентами, складені в супереч вимог діючого законодавства України внаслідок непідтвердження факту придбання ідентифікованих товарів в розумінні вимог Податкового кодексу України,

Суд критично ставиться до такої позиції податкового органу, оскільки до суду надано первинні документи, які підтверджують господарські відносини між позивачем та спірними контрагентами.

Суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Позивач в судовому засіданні довів, що придбаний товар оприбутковано належним чином.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

Позивачем до суду надано податкові накладні по всім взаємовідносинам з контрагентами.

При цьому, як вбачається зі змісту акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем суду були надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарських операцій, що в свою чергу свідчить про правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що висновки фахівців відповідача, викладені у «Склопластик» - є припущеннями, не доведеними належними засобами доказування, а податкові повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № та №, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Склопластик» - є частково протиправними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини встановлені у Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року, докази позивача не спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що висновки податкового органу, викладені у Акті перевірки №476/08-01-14-14-01/23855885 від 31 серпня 2017 року - є помилковими та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Склопластик" (04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, б. 1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166) про часткове скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25 вересня 2017 року, в частині нарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, в сумі основного платежу 1 646 935,74 грн. та в сумі штрафних (фінансових) санкцій 411 733, 94 грн., а всього в сумі 2 058 669,68 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25 вересня 2017 року, в частині нарахування суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, в сумі основного платежу 1 497 533 грн. та в сумі штрафних (фінансових) санкцій 129 259,75грн., а всього в сумі 1 626 792,75 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Склопластик" (04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, б. 1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 55 282 гривні 00 копійок.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 02 липня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов