Справа № 826/9471/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9471/15 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Кобаля М.І.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Яременко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати його вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 серпня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що про визнання обов»язковою явку позивачки до суду відомо не було, оскільки ухвалу суду першої інстанції від 20.07.2015 ні нею, ні її представником не отримано.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала і просила її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач без поважних причин не з'явилася у судові засідання 20.07.2015 та 17.08.2015.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.3 ст.128 КАС України (в редакції до 15.12.2017), у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічна норма закріплена також у п.4 ст.155 КАС України.

Вимогами статті 128 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про те, чи була особа, яка бере участь у справі, належно повідомлена про судовий розгляд, суд повинен ретельно перевірити відомості про судові виклики та повідомлення осіб, зокрема, чи є розписки про одержання повісток.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 про закінчення підготовчого провадження в адміністративній справі №826/9471/15 суд визнав явку позивача, ОСОБА_5, обов'язковою.

Як зазначає суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, 17.07.2015 через канцелярію суду від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Проте, таке клопотання в матеріалах справи відсутнє. Натомість, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача від 17.08.2015 про відкладення розгляду справи у зв'язку із його участю в судовому засіданні під час розгляду іншої справи.

Вказана обставина спростовує твердження суду першої інстанції про уникнення позивачки від розгляду справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів будь-якого повідомлення позивачки або її представника в судове засідання, призначене на 20.07.2015, а судова повістка про виклик в суд на 17.08.2015 розміщена на офіційному сайті суду (а.с.52), що не передбачено статтею 33 КАСУ (в редакції, чинній на час звернення до суду та винесення оскаржуваної ухвали), тому не вважається належним повідомленням.

Колегія суддів зазначає, що суд не повинен тлумачити положення статей 128 та 155 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивачка фактично була позбавлена гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.

Відповідно до ст. 320 КАС України ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у разі порушення судом норм процесуального права, підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 серпня 2015 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 12 липня 2018 року.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: О.В.Епель

М.І.Кобаль