Справа № 808/1417/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 травня 2018 року Справа № 808/1417/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового за правилами спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6)
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
17 квітня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (далі відповідач або Міноборони України), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності IIІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- скасувати п. 22 протоколу № 130 від 15 грудня 2017 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІI групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 240000,00 грн.;
- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.
Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №808/1417/18.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується відповідними документами. Рішенням Міністерства оборони України, оформленим протоколом від 15.12.2017 №130, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності понад тримісячний термін звільнення зі служби. Вважає такі дії відповідача протиправними та просить задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав, надав відзив (від 21.05.2018 вх. №15611), в якому пояснив, що позивач звільнений з військової служби у 1986 році, а інвалідність встановлено у 2017 році, тобто пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. У задоволенні позову просить відмовити.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 в період з 30 квітня 1985 року по 05 листопада 1986 року, яка брала участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, що підтверджується архівною довідкою з Центрального архіву Міноборони Російської Федерації від 16.04.2007 №3/76615 та військовим квитком від 08.11.1984 серії НОМЕР_3 .
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 01.12.2016 №4956 встановлено, що позивач має «множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої ноги (контузія головного мозку 1986 р.)…поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії…».
28.02.2017 комісією МСЕК позивачу безстроково встановлено IIІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, так, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0823107.
01.03.2017 ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_4 , яке підтверджує статус інваліда ІІІ групи і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення до Міністерства оборони України його особистих документів для прийняття рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги згідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925.
Листом від 15.06.2017 Департамент фінансів Міністерства оборони України відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав настання інвалідності пізніше, ніж через три місяці після звільнення з служби.
Позивач оскаржив дії Міноборони України до суду, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2017 по справі №335/8986/17 позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача щодо повернення заяви та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не приймав передбаченого законодавством рішення.
На виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2017 по справі №335/8986/17 Міноборони України прийнято рішення, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.12.2017 №130 (пункт 22), відповідно до якого ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження служби.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Розглядаючи спір по суті, суд керується наступними мотивами.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частина друга статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум,встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Другу групу інвалідності безстроково позивачу встановлено 28.02.2017.
Відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку №975 (у редакції, яка діяла до 24.05.2017) одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пункт 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Відповідач не заперечує дотримання позивачем процедури подання документів, єдиною підставою відмови у наданні одноразової грошової допомоги є встановлення позивачу інвалідності понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Верховний Суд неодноразово усував розбіжності у застосуванні норм статті 16 Закону №2011-ХІІ, висловивши правовий висновок, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення (постанови від 22.03.2018 по справі №278/307/17 та від 20.03.2018 по справі №276/322/17).
Тобто, застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
За таких обставин, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Щодо суми такої допомоги слід зазначити наступне.
Відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач просить призначити розмір допомоги як не для військовослужбовців строкової служби, з чим не погоджується з огляду на таке.
Позивач проходив строкову військову службу, що встановлено в ході розгляду його заяви комісією Міністерства оборони України (п. 22 Протоколу від 15.12.2017 №130), отже, відповідно до вимог частини другої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розмір належної йому грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
18.05.2017 Кабінетом Міністрів України винесено Постанову № 335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Пунктом 14 даної Постанови внесено зміни до Порядку №975, зокрема у підпункті 3 пункту 6: військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Також у підпункті 1 пункту 6 абзац перший після слова військовослужбовцю доповнено словами (крім військовослужбовця строкової служби).
Дана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 січня 2017 року.
До винесення 18.05.2017 Постанови №335, підпункт 1 пункт 6 Порядку №975 передбачав, що військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Тобто, до 18.05.2017 Кабінет Міністрів України не розмежовував в Порядку №975 поняття «військовослужбовець» та «військовослужбовець строкової служби» для цілей призначення одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності.
Позивачу третю групу інвалідності встановлено 28.02.2017, тобто на нього розповсюджується дія підпункту 1 пункту 6 Порядку №975.
Згідно із ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Роз`яснення вказаної норми наведено в рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року, зі змісту якого слідує, що ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.
У зв`язку із тим, що Постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 набрала чинності з моменту її опублікування (в «Урядовому кур`єрі» від 24.05.2017 №94), тобто після встановлення позивачу другої групи інвалідності, її дія на дані правовідносини не розповсюджується, а отже позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому у редакції Порядку №975 до 24.05.2017, а саме у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року складає 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні.
Таким чином, позивачу має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 240 000,00 грн. (1600х150).
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн., суд зазначає наступне.
В матеріалах справи містяться документи про понесенні позивачем витрати на правову допомогу у вищевказаному розмірі.
В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем надано копію договору про надання юридичних послуг від 24.07.2017 №649; розрахунок витрат на правову допомогу (складання позовної заяви 750,00 грн.; участь у судовому засіданні 750,00 грн.), акт про прийняття грошових коштів від 13.04.2018, квитанція від 13.04.2018.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням того, що дана справа, за правилами ст. 263 КАС України, відноситься до категорії справ незначної складності, а отже не вимагає участі адвоката у судових засіданнях; адміністративний позов підписано особисто позивачем, що не підтверджує участі адвоката у його складанні; розрахунок витрат проводився на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який втратив чинність 15.12.2017 на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, тобто на момент складання позову вже не діяв, співмірність витрат на оплату послуг адвоката, як того вимагає п.5 ст.134 КАС України, не підтверджена.
За таких обставин, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6; ) задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6; ) щодо не призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності IIІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
3. Скасувати пункт 22 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 грудня 2017 року № 130.
4. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6; ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності IIІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 240 000,00 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп.
5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко