Справа № 754/16182/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/27/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевчук М.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача Міністерства внутрішніх справ України - Какоркіної З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання рішень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУНП у м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Позивач ОСОБА_1 з 09.12.1986 року по 06.11.2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. 07.11.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України.

Зі служби в поліції позивач був звільнений наказом ГУНП у м. Києві від 31.12.2015 року №131 о/с згідно з п. 2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Під час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач отримав захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджено свідоцтвом про хворобу №33. Відповідно до зазначеного свідоцтва, за даними медичної документації 28.12.2015 року військово-лікарська комісія Територіального медичного об'єднання МВС України по м. Києву провела позивачу медичний огляд, за результатами якого було зроблено висновок про те, що під час проходження служби в ОВС ОСОБА_1 отримав захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Одночасно позивачу була встановлена 3 група інвалідності.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до ГУНП у м. Києві із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, направивши відповідні документи, що визначені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Однак, ГУНП у м. Києві своїм рішенням відмовило позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що перелік підстав, за яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога поліцейському, її розміри, категорія осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, підстави, за яких призначення і виплата не здійснюється, визначені положеннями ст.ст. 97-101 ЗУ «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах, визначених Наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Враховуючи, що в довідці МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в п. 4 зазначена Постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», а тому, ГУНП у м. Києві вважає, що вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги не має правових підстав.

Вважаючи вищезазначене рішення ГУНП у м. Києві та рішення МВС України щодо не призначення та не виплати одноразової грошової допомоги, позивач ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до вимог адміністративного позову, позивач просить суд:

1. Визнати протиправним рішення МВС України про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

2. Визнати протиправним рішення ГУНП у м. Києві про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

3. Зобов'язати ГУНП у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу зв'язку з встановленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто, на 25.04.2016 року.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача МВС України з наступним обґрунтуванням. Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 передбачає нарахування та виплату одноразової грошової допомоги виключно працівникам міліції. 02.07.2015 року був прийняти ЗУ «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року. Даним законом, зокрема, було визнано таким, що втратив чинність ЗУ «Про міліцію». Відповідно до п.15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених ЗУ «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію». МВС України через представника зазначає, що фактично саме даним пунктом прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» було закріплено право працівників міліції, які були звільнені зі служби в міліції до 07.11.2015 року і не продовжили подальшу службу в органах поліції, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та/або встановленням інвалідності. Посилання позивача ОСОБА_1 на Постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 МВС України вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ст.ст. 97-101 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського. В свою чергу, порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 ЗУ «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах, визначених Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року. МВС України через представника вважає, що позивач ОСОБА_1 відповідає визначеним у Наказі МВС України №4 від 11.01.2016 року критеріям та є таким, що має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, що виділяються на утримання Національної поліції України. Призначення, нарахування та виплата одноразової грошової у зв'язку з втратою працездатності та/або встановленням інвалідності здійснюється за останнім місцем проходження служби поліцейським. З огляду на викладене, відповідач МВС України через представника просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до відзиву відповідача ГУНП у м. Києві на позовну заяву, ГУНП у м. Києві через представника зазначає про те, що на час подання позову ОСОБА_1 ЗУ «Про Національну поліцію» не було передбачено підстав для виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали втрату працездатності (інвалідність) під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Станом на теперішній час, починаючи з 11.07.2017 року ЗУ «Про Національну поліцію» врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали втрату працездатності (інвалідність) під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Нарахування та виплата такої допомоги здійснюється відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4. Відповідач через представника також зазначає, що позивачем був пропущений встановлений шестимісячний строк для звернення до органу поліції (ГУНП у м. Києві) після звільнення щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги (п.3 ч.1 ст. 97 ЗУ «Про Національну поліцію»). Крім того, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, визначає механізм призначенні і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності саме працівника міліції, а позивач ОСОБА_1 був звільнений з поліції. З урахуванням викладеного, ГУНП у м. Києві через представника вважає, що підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відсутні та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ГУНП у м. Києві в повному обсязі.

В матеріалах справи містяться відповіді позивача на відзиви відповідачів, які вмотивовані наступним. Як зазначає позивач ОСОБА_1, йому була встановлена 3 група інвалідності, внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (де він прослужив фактично весь час своєї служби), а не в Національній поліції (де він проходив службу лише протягом останніх місяців перед звільненням), а тому позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 100 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. В той же час, позивач зазначає про те, що на момент його звільнення з поліції, згідно наказу ГУНП у м. Києві №131 о/с від 31.12.2015 року, ще не було затверджено Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4. З огляду на зазначені обставини, позивач просить суд відхилити заперечення відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву.

Відповідно до письмових заперечень відповідача ГУНП у м. Києві на відповідь на відзив, ГУНП у м. Києві через представника підтримало доводи, викладені у відзиві на позовну заяву за вказаних у ньому підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просили суд про їх задоволення в повному обсязі.

Представник відповідача МВС України - Какоркіна З.М. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за викладених у відзиві на позовну заяву підстав.

Від представника відповідача ГУНП у м. Києві - Рогової І.А. до суду надійшло клопотання, відповідно до змісту якого остання просила суд розглянути справу без її участі та ухвалити рішення з урахуванням обставин, викладених у відзиві та запереченнях на позовну заяву.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

З 09.12.1986 року по 06.11.2015 року позивач ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ. 07.12.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 16-17).

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу №33 від 28.12.2015 року, Госпітальна військово-лікарська комісія за розпорядженням Деснянського УП ГУНП у м. Києві постановила, що ОСОБА_1, полковник поліції, заступник начальника управління поліції - начальник кримінальної поліції Деснянського УП ГУНП у м. Києві, непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 85-87).

Згідно копії виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0427901, з 25.04.2016 року за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 13).

Як вбачається з копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0002482, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 35% по Постанові Кабінету Міністрів України №850 від 2015 року (а.с. 12).

Відповідно до копії витягу з наказу ГУНП у м. Києві від 31.12.2015 року №131 о/с, полковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника управління поліції - начальника кримінальної поліції Деснянського управління поліції, 31.12.2015 року звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 31 рік 01 місяць 06 днів (а.с.14).

12.10.2017 року позивач звернувся до відповідача ГУНП у м. Києві із заявою щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 10).

Рішенням ГУНП у м. Києві, викладеним у листі від 16.11.2017 року №Р-535/125/30/01-2017, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що перелік підстав, за яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога поліцейському, її розміри, категорія осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, підстави, за яких призначення і виплата не здійснюється, визначені положеннями ст.ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах, визначених Наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Крім того, зазначено, що оскільки в довідці МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в п. 4 зазначена Постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги не має правових підстав.

Вважаючи право на одержання одноразової грошової допомоги порушеним, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п.3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 3 групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п.2 Порядку № 850).

Пунктами 7-9 Порядку №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

07.11.2015 набрав чинності ЗУ«Про Національну поліцію» № 580-VІІІ.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність ЗУ «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами).

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених ЗУ «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 ЗУ «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 97 ЗУ «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 ЗУ «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

З огляду на те, що 3 група інвалідності по захворюванню, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, була встановлена позивачу з 24.05.2015 року та 31.12.2015 року останнього було звільнено зі служби в поліції згідно п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», тобто, до затвердження Порядку №4, з урахуванням пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію», в силу якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених ЗУ «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію», суд приходить до висновку про те, що позивач з 24.05.2015 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що позивачем дотримано порядок подання документів для призначення одноразової грошової допомоги, що повністю спростовує доводи представника відповідача МВС України в частині того, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку №4, а не Порядку №850.

В той же час, суд критично оцінює твердження сторони відповідача ГУНП у м. Києві про те, що правові підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки захворювання позивача, внаслідок якого йому було встановлено інвалідність, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не поліції, а також, що на час подання позову дане питання не було нормативно врегульованим, з огляду на те, що викладене не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та призведе до порушення прав позивача.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у поліції, Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі в правоохоронних органах держави, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України (ст. 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, до яких, зокрема, відносяться органи поліції, пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ГУНП у м. Києві правомірності свого рішення, викладеного у листі від 16.11.2017 року №Р-535/125/30/01-2017, та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання зазначеного рішення протиправним.

В той же час, враховуючи відсутність будь-якого звернення позивача до відповідача МВС України щодо виплати одноразової грошової допомоги, а також відсутність будь-якого рішення МВС України з даного приводу, суд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для визнання протиправним рішення МВС України про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, з урахуванням механізму призначення та виплати одноразової грошової допомоги, визначеному Порядком №850, суд вважає за необхідне вимоги позивача про зобов'язання відповідача ГУНП у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу задовольнити частково, а саме, зобов'язати ГУНП у м. Києві прийняти та направити до МВС України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи в їх сукупності крізь призму вищенаведених правових норм, дотримуючись вимог Основного Закону України, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 5-11, 14, 77, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 850 від 21.10.2015 року, рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, суд -

УХВАЛИВ :

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання рішень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 3 групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

В іншій частині вимог адміністративного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачі:

Міністерство внутрішніх справ України, місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ, .

Головне управління Національної поліції у м. Києві, місцезнаходження: вул. Володимирська, 15, м. Київ, .

Повний текст рішення суду складено 13.07.2018 року.

Суддя