Справа № 810/2314/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2018 року № 810/2314/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
10 травня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 13 по 17 серпня, 11 по 15 вересня 1986 р., з 15 по 16 травня та з 18 по 25 травня 1987 р. з урахуванням подвійного посадового окладу з коефіцієнтом 4, 3 зі збереженим заробітком за основним місцем роботи, що становить 573,75 крб., добових у розмірі 70,00 крб., одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 660, 00 крб.;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату грошового забезпечення у вказаних розмірах;

- зобов`язання відповідача включити в довідку про грошове забезпечення позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вказані вище суми;

- зобов`язання відповідача видати нову довідку встановленого зразка про грошове утримання з урахуванням зазначених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте, в порушення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ), постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 7 травня 1986 р., постанови Ради Міністрів СРСР № 665-195 від 5 червня 1986 р., наказів МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 р., від 26 травня 1986 р. № 0149 відповідач не провів правильно перерахунок заробітної плати для призначення пенсії, а здійснив його в заниженому розмірі, посилаючись на відсутність підстав.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що грошове забезпечення позивача за період його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачено в повному обсязі. Стверджував, що довідка про грошове забезпечення позивача видана правильно та з урахуванням усіх сум, оскільки щомісячне преміювання осіб рядового та начальницького складу органів (підрозділів) внутрішніх справ не здійснювалося, а отже, підстав для виплати премії за період виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, після повернення з зони відчуження не було. Стверджував, що підстав для перерахунку заробітної плати та видачі нової довідки немає.

3 липня 2018 р. від представників сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, у судовому засіданні 3 липня 2018 р. було ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

20 березня 2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку його грошового забезпечення за період його участі у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надання довідки про фактичний заробіток (грошове утримання) за 25 діб роботи в зоні відчуження м. Чорнобиль (а.с. 9-11).

Зокрема, позивач просив перерахувати грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження і включити до вказаної довідки всі фактично отримані виплати:

1) посадовий оклад та оклад за спеціальним званням у подвійному розмірі з урахуванням зони небезпечності:

- з 13 по 17 серпня 1986 р. із застосуванням коефіцієнта 3;

- з 11 по 19 вересня 1986 р. із застосуванням коефіцієнта 3;

- з 15 по 16 травня 1987 р. із застосуванням коефіцієнта 3;

- з 18 по 25 травня 1987 р. із застосуванням коефіцієнта 3;

2) добові в сумі 87, 50 крб. (а.с. 10).

20 квітня 2018 р. відповідач листом № 29/0-408 роз`яснив позивачу порядок нарахування грошового забезпечення в зоні відчуження та надіслав позивачу довідку про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 16 квітня 2018 р. № О-456, довідку про грошове забезпечення з урахуванням кратності від 20 квітня 2018 р. № 308 та завірені розрахункові листи за 1986 та 1987 р.р. (а.с. 12-18).

У зв`язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Правову оцінку спірним правовідносинам, суд надав з урахуванням наступного.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 р. Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 р. № 524-156;

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 р. № 1031;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 р. № 655-195;

- постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 р. № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 р.р. виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки з 26 квітня 1986 року неодноразово змінювався.

Спочатку оплата праці регулювалася постановою ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 (на яку посилається позивач), тобто проводилися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.

Надалі, враховуючи складність та напруженість у роботі по ліквідації наслідків аварії для більш суттєвої компенсації робітникам за вказану роботу та втрату працездатності, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 р. № 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки, проводиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і оклад за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувалися на одинарний посадовий оклад. В даному розпорядженні не визначено, що для вказаного розрахунку беруться оклади збільшені на 100%, на що посилається в позові позивач.

Крім того, відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. № 1497-378 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 6 січня 1988 р. №12-р) виплата військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, грошове утримання проводилось у подвійному розмірі посадових окладів і окладів за військове чи спеціальне звання. В разі збереження за основним місцем штатної служби грошового утримання показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Таким чином, за позивачем зберігалося грошове утримання, про що свідчать відповідні записи в особовому рахунку за 1986 рік.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин нарахування і виплата позивачу грошового утримання регулювалося Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 р. № 090.

Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17 травня 1986 р. № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу четвертого пункту 1 Постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р.у № 665-195 (абз. 4 п.п. 1 п. 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Вимогами п.п. 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української PCP від 10 червня 1986 р. № 2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195 робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки.

З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 7 травня 1986 р. № 524-156, абз. 2 п. 1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.

З 23 травня 1986 р. Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17 травня 1986 р. для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).

В разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження становився менше на одиницю. В іншому випадку розмір виплати не буде відповідати вимогам вищезазначеного Розпорядження.

Відповідно до вимог п.п. 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195, п.п. 4 і 5 п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 р. № 207-7 працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, встановлено додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% часової тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.

Згідно з вимогами п. 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.

Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок немає.

Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 р. № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час.

Як убачається з п. 12 Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 р. № 090, винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

Крім того, відповідно до вимог п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 р. № 778, для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.

При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Також, відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що будь-якого іншого способу розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ іншими законодавчими нормативними актами не передбачено.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. (справа №2315/4055/2012(2-а/2315/173/2012) адміністративне провадження №К/9901/1140/18).

Водночас, відповідно до вимог ст. 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Як убачається з п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Згідно довідки відповідача від 20 квітня 2018 р., заробітна плата позивача за роботу в населених пунктах зони відчуження складала 215,3 крб., з яких у період:

- з 13 по 17 серпня 1986 р. зона 1, 5 днів, денна тарифна ставка 7,1 крб., кратність 2;

- з 11 по 15 вересня 1986 р. зона 1, 5 днів, денна тарифна ставка 7,33 крб., кратність 2;

- з 15 по 16 травня 1987 р. зона «зок», 2 дні, денна тарифна ставка 7,1 крб., кратність 1;

- з 18 по 25 травня 1987 р. зона «зок», 8 днів, денна тарифна ставка 7,1 крб., кратність 1.

При цьому, збереження середньої заробітної плати за 20 днів роботи в зоні відчуження 143, 15 крб.

Фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження із якої визначається пенсія складає 358, 45 крб. (а.с. 16).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислено позивачу оплату праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження.

Отже, відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що і було зроблено відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на дату виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.