Справа № 755/10385/18
Суддя: Виниченко Л. М.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/351/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу № 755/10385/18 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України,-

за участю представників:

від позивача - Наумець В.І.,

від відповідача - ОСОБА_5,

перекладача ОСОБА_6,-

В С Т А Н О В И В:

ГУ ДМС України в м. Києві звернулося до суду з адміністративним позовом у якому просить примусово видворити з території України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та затримати з метою ідентифікації і забезпечення видворення за межі України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців.

Вимоги мотивує тим, що 15.06.2018 року співробітниками ГУ ДМС України в м. Києві був виявлений громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України.

Громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_9 пояснив, що на територію України він прибув 13.01.2012 року з туристичною метою. Після закінчення терміну перебування на території України вчасно не виїхав у зв'язку з відсутністю коштів на придбання квитка.

В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1., знаходиться на території України без документів та законних підстав, які б надавали йому право знаходитись в Україні.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 15.06.2018 року відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У цей же день ОСОБА_9 без жодних зауважень отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення та сплатив штраф.

15 червня 2018 року на підставі п. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 2.1 Інструкції № 353/271/150 ГУДМС України в місті Києві було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого останнього зобов'язано виїхати з України до 29.06.2018 року.

Вказане рішення громадянином Ліванської Республіки ОСОБА_9 не оскаржувалося та не виконано.

В судовому засіданні представник позивача Наумець В.І. підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях, посилаючись на те, що відповідач не судимий, злочинів на території України не здійснював, на даний час проживає в м. Бровари в цивільному шлюбі з громадянкою України, яка має малолітню дитину, після отримання постанови про накладення адміністративного правопорушення штраф відповідач сплатив без жодних зауважень, при цьому не знав, що можна оскаржувати рішення про примусове повернення до суду та про можливість отримання безоплатної правової допомоги, мав тимчасову посвідку на проживання, паспорт, які втратили чинність, тому затримання строком на шість місяців з метою ідентифікації не має жодних підстав, останній місяць відповідач постійно звертався до міграційної служби, але отримував відповідь про те, що не має бланків для надання довідок про статус біженців, у чому вини відповідача не має, також відповідач потребує захисту і на підставі політичних поглядів не може повертатися в свою країну.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи убачається, що під час перебування в Україні громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим 15 червня 2018 року Головним управлінням ДМС у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 003006 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень.

Відповідачем штраф в сумі 1 700 грн. було сплачено згідно квитанції № 16108083 від 15.06.2018 року.

15 червня 2018 року ГУ ДМС України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано його залишити територію України у термін до 29 червня 2018 року з подальшою забороною в'їзду в Україну строком на три роки до 15.06.2021 року, проте вказане рішення відповідачем виконано не було.

Як пояснив сам відповідач, він є громадянин Лівану, в Україну раніше приїжджав у 2009 році, у 2012 році приїхав по туристичній візі на два місяці, у подальшому за його замовленням та оплатою йому зробили документи з дозволом на проживання та реєстрацію в Луганській області, за якими він вільно перетинав зону АТО, а після того як дізнався, що ці документи підроблені, він їх знищив, нових виготовити не встиг, з березня 2018 року по даний час проживає з дівчиною Іриною у м. Бровари у квартирі своїх знайомих, до цього мешкав у різних місцях, має намір отримати статус біженця, проте документів щодо цього йому не видали через відсутність бланків.

За нормою ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2012 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» (у редакції, викладеній в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012 року № 3), примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду. З позовом про примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства до адміністративного суду мають право звернутися центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України за місцезнаходженням вищезгаданих органів. Позовна заява про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду разом з позовною вимогою про затримання, у той же час вимога про затримання може бути подана після вирішення вимоги про видворення іноземця чи особи без громадянства. Якщо ці вимоги подані разом, то судам необхідно враховувати те, що вирішення вимоги про затримання є похідним від вирішення вимоги про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства. Водночас судам необхідно враховувати, що задоволення позовної вимоги в частині примусового видворення іноземця чи особи без громадянства не є абсолютним для вирішення позову в частині затримання. Однак слід мати на увазі, що у разі задоволення цих позовних вимог судом, рішення в частині затримання підлягає негайному виконанню, про що суди повинні зазначити в резолютивній частині постанови (пункт 9 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як визначено ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

У спростування пояснень відповідача щодо його звернення до органів Державної міграційної служби України із заявами про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту представником позивача надано довідку УДМС України в Київській області з інформацією на запит від 11.07.2018 року про те, що громадянин ОСОБА_9 з вказаною заявою до управління не звертався.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг вісімнадцятирічного віку, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині заявлених вимог про примусове видворення громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Нормою ч. 11 ст. 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У зв'язку з тим, що відповідач не має постійного місця проживання, у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України, у суду наявні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі, тому позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців також підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 373 КАС України, суд вважає за можливе звернути рішення до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 9, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 р. № 1, ст. ст. 2, 5, 6, 194, 211, 217, 288, 289, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на шість місяців.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Сторони справи:

Позивач - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ідентифікаційний .

Відповідач - ОСОБА_9, громадянин Ліванської Республіки, без постійного місця проживання в Україні.

Суддя