Справа № 804/3189/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

12 липня 2018 року Справа № 804/3189/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
за участі секретаря судового засідання: відповідача 1: представник відповідача 2: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про закриття провадження у справі № 804/3189/18 за позовом ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності від 08.06.2015 року в інтересах ОСОБА_6 до відповідача1: Державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3, відповідача 2: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
03.05.2018 року ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності від 08.06.2015 року в інтересах ОСОБА_6 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3, в якому просить:
- скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01.02.2018 року;
-зобов'язати державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3 вчинити державну реєстрацію та внести дані в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відносно права власності ОСОБА_6 і порядку спадкування за законом на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі №206/3099/17.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, після залишення позову без руху, було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 20.06.2018 року.
Ухвалою суду від 20.06.2018 року виключено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з числа третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
20.06.2018 року справу відкладено до 12.07.2018 року.
У судовому засіданні 12.07.2018 року представники відповідача 1 та відповідача 2 заявили клопотання про закриття провадження у справі з підстав передбачених п.2 ч.2 ст. 183 КАС України.
Представник позивача в судове засідання не прибув, проте про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду клопотання щодо здійснення розгляду справи без його участі.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути питання щодо закриття провадження без участі представника позивача.
Дослідивши матеріали справи та чинне законодавство, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, виходячи з такого.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2017 року у справі №206/3099/17 за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, в особі адвоката ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання договору недійсним, позовні вимоги позивача було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право на спадщину в порядку спадкування за законом на 4/9 частини квартири АДРЕСА_2 після смерті його батька ОСОБА_11, який помер 29 серпня 2009 року. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом видане 25 вересня 2012 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 на імя ОСОБА_8 та на імя ОСОБА_9 у спадковій справі № 581/09. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 4/9 частин квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (а.с.15-17).
Відповідно до судового рішення від 03.08.2017 року, позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області для державної реєстрації права на нерухоме майно на квартиру, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Ялинова, 4/3.
Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_13 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №37297414 від 27.09.2017 року, згідно з яким позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Ялинова (Самарський район)АДРЕСА_3, за субєктом: ОСОБА_6, мотивуючи відмову тим, що в описовій частині рішення суду від 03.08.2017 року по справі № 206/3099/17 наявні описки у зазначенні дати посвідчення договору дарування, зареєстрованого за реєстровим № І-658 Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, а саме: замість вірної дати посвідчення договору дарування помилково зазначена інша, а також те, що в рішенні суду за позивачем не визнано право власності на спірну квартиру (а.с.14).
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2017 року було виправлено описку у вищевказаному рішенні суду від 03.08.2017 року по справі №206/3099/17, а саме в описовій та мотивувальній частинах рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року зазначено замість невірної дати посвідчення договору дарування « 30 травня 2015 року» вірну « 13 травня 2015 року» та вважати дану ухвалу невід'ємною частиною рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року (справа №206/3099/17) (а.с. 18).
26.01.2018 року представник позивача повторно звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області для державної реєстрації права на нерухоме майно на квартиру за адресою: м. Дніпро, вул. Ялинова, 4/3.
Не погодившись із рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01.02.2018 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (частини друга - четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Згідно статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до положень статей 321, 386 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Так, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є спір про право, який виник на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2017 року, яким визнано право позивача на спадкове майно, а відтак, даний спір не є публічно-правовим, оскільки стосується оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, оскільки державна реєстрація права власності є фактично офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття речового права на нерухоме майно, яке виникло на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності на нерухоме майно, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.
Крім того, відповідач 1 та відповідач 2 у судовому засіданні зазначили про та, що даний спір не є публічно-правовим, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Частиною першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?и;…&?о; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &lв;…&?и;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що спір пов'язаний із реалізацією цивільного права фізичної особи, згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України розглядається в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, позивач має право звернутися до місцевого суду для розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства.
Згідно з п.2 ч.2 ст.183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Так, у відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
На підставі викладеного суд вважає за доцільне закрити провадження у справі, адже справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи субєктний склад сторін у справі, та на підставі зазначеного вище, суд розяснює позивачу про право на звернення з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись п.2 ч.2 ст. 183 КАС, ч.1 ст.238, ст.ст.239, 242-244, 248, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання відповідача1: Державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3, відповідача 2: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про закриття провадження задовольнити.
Закрити провадження у справі № 804/3189/18 за позовом ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності від 08.06.2015 року в інтересах ОСОБА_6 до відповідача1: Державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_3, відповідача 2: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 12.07.2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1