Справа № 826/23005/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,

Суддів: Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі: Кривді В.І.

за участю:

представника позивача: Парчевського В.Ю.

представника відповідача: Лакомкіної Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» (далі по тексту - Позивач, ТОВ «Завод сталевої дробі») звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) в якому просило скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 11.08.2015.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Завод сталевої дробі» перебував на обліку в Алчевській ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, а з 06.02.2015 перебував на обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 11.08.2015 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску позивачу визначено штраф за період з 24.10.2014 по 20.05.2015 - 121 682,47 грн. (10% до 01.01.2015), за період з 21.01.2015 до 06.08.2015 - 271 803,54 грн. (20% з 01.01.2015) та пені 347 022,15 грн., а всього 740 508,16 грн.(далі по тексту - оскаржуване рішення).

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало невиконання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3399-25 від 03.03.2015, відповідно до якої станом на 28.02.2015 визначено недоїмку у розмірі 2 150 659,65 грн., та вимоги про сплату боргу № Ю-3399-25 від 01.04.2015., відповідно до якої станом на 31.03.2015 визначено недоїмку у розмірі 2154 372,20 грн.

Штрафні санкції нараховані на підставі п. 2 ч. 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки штрафні санкції за спірним рішенням нараховані за невиконання зобов'язань із сплати єдиного внеску за вимогами, які визнані судом протиправними, які враховують період, під час якого, як встановлено у вищезгаданих судових рішеннях, позивач був звільнений від сплати єдиного внеску, а відтак нарахування штрафних санкцій на неіснуючий обов'язок, є протиправним.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.08.2015 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № про застосування до ТОВ «Завод сталевої дробі» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало невиконання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3399-25 від 03.03.2015, відповідно до якої станом на 28.02.2015 визначено недоїмку у розмірі 2 150 659,65 грн., та вимоги про сплату боргу № Ю-3399-25 від 01.04.2015., відповідно до якої станом на 31.03.2015 визначено недоїмку у розмірі 2 154 372,20 грн.

Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2015 у справі № 826/21903/15 визнано протиправними вищезазначені вимоги № Ю-3399-25 від 03.03.2015 та № Ю-3399-25 від 01.04.2015, винесені ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Підставою для скасування вимоги № Ю-3399-25 від 03.03.2015 та № Ю-3399-25 від 01.04.2015, стало те, що в період з вересня 2014 року по січень 2015 року, за який позивачу виставлено оскаржувані вимоги, останній не мав обов'язку щодо сплати єдиного внеску, а тому оскаржувані вимоги є протиправним.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2016 апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2015 року повернуто апелянту, а відтак в силу вимог ст. 254 КАС України вищезгадана постанова суду першої інстанції набрала законної сили.

Крім того, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2016 у справі № 826/27323/15, яка набрала законної сили 26.01.2017, зобов'язано ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві списати суму безнадійного податкового боргу ТОВ «Завод сталевої дробі» по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 2 236 481,75 грн., що охоплює період нарахування зобов'язань за невиконання яких позивачу нараховані штрафні санкції.

Відповідно до ст. 255 КАС України (в редакції до 15.12.2017) постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України (в редакції з 15.12.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правовими положеннями до ст. 370 КАС України передбачено (в редакції з 15.12.2017), що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що контролюючим органом не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки штрафні санкції за спірним рішенням нараховані за невиконання зобов'язань із сплати єдиного внеску за вимогами, які визнані судом протиправними та скасовані, а ТОВ «Завод сталевої дробі», в свою чергу, було звільнено від сплати єдиного внеску, а відтак нарахування штрафних санкцій на неіснуючий обов'язок, є протиправним.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пп. «в» п. 4 ч.1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, під час подання апеляційної скарги податковим органом не було сплачено судовий збір, який становив 16 661,43 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018 скаржнику відстрочено сплату судового збору в розмірі 16 661,43 грн. до розгляду справи по суті та відкрито апеляційне провадження по справі.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню під час постановлення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві шляхом їх безспірного списання несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в розмірі 16 661,43 грн. (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят одна грн. 43 коп.) на рахунок Київського апеляційного адміністративного суду - 1055 , код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 899998, отримувач - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель