Справа № 802/1067/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 червня 2018 р. Справа № 802/1067/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака В.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Гончаренка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунку

в с т а н о в и в :

05.04.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Р-03 під'їзд до автомобільної дороги М-03 км. 3+500 здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що перебуває у власності позивачки.

Згідно показників пункту габаритно-вагового контролю, повна маса транспортного засобу склала 46,870 тон. За результатами здійсненого габаритно-вагового контролю посадовими особами відповідача складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0013549 від 30.01.2018 року та Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017049 від 30.01.2018 року. Крім того, водієві транспортного засобу надано Розрахунок №5 від 30.01.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно товарно-транспортної накладної від 30.01.2018 року №862119. Вказаним розрахунком позивачці нараховано 354,96 євро плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

На думку позивачки, вказаним діями відповідача порушено ї права, вона вважає Розрахунок № 5 від 30.01.2018 року протиправним та просить його скасувати, з огляду на що звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником вантажного автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Даний автомобіль був переданий нею в оренду ФОП ОСОБА_4, згідно Договору оренди транспортного засобу №01-01-2018-1 від 01.01.2018 року. Крім того, відповідно до товарно-транспортної накладної серії СМА №862119 від 30.01.2018 року, при перевезенні деревини автомобільним транспортом, перевізником даного вантажу був ФОП ОСОБА_4 При цьому, ФОП ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з водієм транспортного засобу ОСОБА_5, згідно трудового договору від 13.10.2015 року та відомостей трудової книжки водія серії НОМЕР_3, який був за кермом автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під час здійснення працівниками відповідача габаритно-вагового контролю автомобіля 30.01.2018 року. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач вказує, що в даних правовідносинах вона не являється автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

07.05.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснений габаритно-ваговий контроль 30.01.2018 року автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у відповідності до вимог чинного законодавства України, порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті дотримано. З огляду на що, заперечували щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Стосовно аргументів позивачки щодо того, що вона є власником вантажного автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, однак вона не являється перевізником, зазначили наступне.

Водій транспортного засобу ОСОБА_5, надавши реєстраційні документи на транспортний засіб, в яких власником значиться ОСОБА_3, не повідомив, що транспортний засіб переданий в оренду, і жодних підтверджуючих документів не надавав. Крім того, водій ОСОБА_5 з Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017049 від 30.01.2018, Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0013549 від 30.01.2018 року, Розрахунком №5 від 30.01.2018 року ознайомився, поставив свій підпис, жодних зауважень або заперечень щодо проведення перевірки, складання документів не надав. За таких обставин, на думку відповідача, саме позивач, як власник великовагового транспортного засобу має сплатити визначену відповідачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення (а.с. 34-41).

31.05.2018 року ОСОБА_3 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказала, що не погоджується з доводами відповідача, оскільки на момент проведення габаритно-вагового контролю вона не була суб'єктом господарювання, не була водієм та не являлася перевізником у розумінні статей 1, 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 54-55).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а позов просив задовольнити, посилаючись на обставини наведені у адміністративному позові та відповіді на відзив відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Зазначив, що у позовній заяві позивачка не заперечує факту здійснення перевезень вантажу належним їй транспортним засобом з перевищенням допустимих вагових параметрів, а лише вказує, що вона не є суб'єктом господарювання, а тому не є перевізником, згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що 30.01.2018 року у пункті габаритно-вагового контролю на автодорозі Р-03 під'їзд до автодороги М-03 Київської області, посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп (напівпричіп) марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, яким здійснювалось перевезення вантажу, а саме: деревина, дуб (від Олинське лісництво Сумської області Р-03 під'їзд до автодороги М-03 Київської області, 300 км). За кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_5.

Під час зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з причепом, 30.01.2018 року було встановлено фактичне навантаження на одиничну вісь 13,490 тонн, при допустимих 11 тонн, на строєні осі 25,780 тонн, при допустимих 22 тонни та фактична маса 46,870 тонн, при допустимих 40 тонн.

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0013549 від 30.01.2018 року (а.с. 7) та Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017049 від 30.01.2018 року (а.с. 8), на підставі яких проведено Розрахунок №5 від 30.01.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано ОСОБА_3 плату за проїзд на суму 354,96 євро (а.с. 9). Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017049 від 30.01.2018 року підписаний водієм транспортного засобу ОСОБА_5

Позивачем до позову додано Договір оренди транспортного засобу №01-01-2018-1 від 01 січня 2018 року, згідно якого ОСОБА_3, як орендодавець, зобов'язується передати ФОП ОСОБА_4, як орендарю, в строкове платне користування вантажний автомобіль марки DAF, модель XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 11). Також позивачем надано Акт приймання-передачі вказаного транспортного засобу ФОП ОСОБА_4 від 01 січня 2018 року.

Крім того в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна від 30.01.2018 року №862119, у якій перевізником зазначено ФОП ОСОБА_4 (без ініціалів) (а.с. 14).

Судом також з'ясовано, що ФОП ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з водієм транспортного засобу ОСОБА_5, згідно трудового договору від 13.10.2015 року (а.с. 15-16). Крім того, трудові відносини підтверджується відомостями трудової книжки водія ОСОБА_5 серії НОМЕР_3, який був за кермом автомобіля DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під час здійснення працівниками відповідача габаритно-вагового контролю автомобіля 30.01.2018 року (а.с. 17-19).

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Так, в розумінні підпункту 4 пункту 1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011 року (далі - Правила №30) визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

В свою чергу, із положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, випливає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Із положень пункту 4 Правил №30 випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10- 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції (пункт 31.1. Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 р.).

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879. перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Згідно пункту 26 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Положеннями пункту 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Із наведеного випливає, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов'язковим платежем, який дає право на рух великовагового транспортного засобу.

Як встановлено судом та зафіксовано в Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017049 від 30.01.2018 року, під час зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з причепом, встановлено фактичне навантаження на одиничну вісь 13,490 тонн, при допустимих 11 тонн, на строєні осі 25,780 тонн, при допустимих 22 тонни та фактична маса 46,870 тонн, при допустимих 40 тонн.

Тобто, транспортним засобом, який належить позивачці було здійснено перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень. За таких обставин, контролюючим органом згідно Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 30.0.2018 року № 5, нараховано позивачці плату за проїзд в сумі 354,96 євро.

При цьому суд зауважує, що позивачка не заперечує факту здійснення перевезень вантажу належним їй транспортним засобом з перевищенням допустимих вагових параметрів.

Щодо підставності нарахування плати за проїзд за перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень саме позивачці слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Так, судом досліджено Договір оренди транспортного засобу №01-01-2018-1 від 01 січня 2018 року, укладений між позивачкою ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, який подано в копії та, в свою чергу, який не містить нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Крім того, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна на перевезення деревини автомобільним транспортом від 30.01.2018 року серії СМА №862119, на автомобіль DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2, у якій перевізником зазначено ФОП ОСОБА_4 - без зазначення ініціалів особи, що позбавляє суд можливості встановити конкретну особу перевізника, вказану у товарно-транспортній накладній.

Заслуговує також на увагу посилання представника відповідача про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_5, надавши реєстраційні документи на транспортний засіб, в яких власником значиться ОСОБА_3, не повідомив, що транспортний засіб переданий в оренду та використовується іншою особою.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивачки, що належним перевізником є саме ФОП ОСОБА_4 Таким чином, у даних правовідносинах, з урахуванням фактичних обставин, особою, що несе відповідальність за дотримання законодавства про автомобільний транспорт є ОСОБА_3, як власник транспортного засобу.

На підставі вищенаведеного, суд приходить д висновку, що Розрахунок № 5 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 30.01.2018 року, згідно товарно-транспортної накладної від 30.01.2018 року №862119, є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак, задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, підстави для стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 09.07.2018 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович