Справа № 319/634/17(2-а/319/28/2017)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №319/634/17(2-а/319/28/2017)

адміністративне провадження №К/9901/20266/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 4 вересня 2017 року (головуючий суддя - Горбачов Ю.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Семененко Я.В., судді - Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.),

у адміністративній справі № 319/634/17 (№ 2-а/319/28/2017) за позовом ОСОБА_1 до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй пенсії з березня 2016 року та зобов'язати поновити її нарахування та виплату, а також виплатити заборгованість, починаючи з березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона була зареєстрована та постійно проживала в місті Макіївка Донецької області, де перебувала на обліку в органах пенсійного фонду та отримувала пенсію. У зв'язку з проведенням Антитерористичної операції у населеному пункті, де вона мешкала, з грудня 2014 року перебуває на обліку у відповідача, який з березня 2016 року припинив їй виплату. Вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року здійснено процесуальне правонаступництво шляхом заміни - Куйбишевського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Управління ПФУ).

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 4 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, позов задоволено. Визнано бездіяльність Управління ПФУ щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 1 березня 2016 року протиправною та зобов'язано поновити виплату раніше призначеної пенсії з 1 березня 2016 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління ПФУ подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про їх скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що перелік підстав для припинення виплати пенсії, встановлений у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не є вичерпним та може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 однією з умов виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування. Оскільки в результаті інформаційного обміну бази даних вимушено переміщених осіб з управлінням соціального захисту Куйбишевської районної державної адміністрації виплата пенсії позивачу була призупинена з позначенням причини «вибув в інший район». Разом з тим, виплата пенсії позивачу припинена з березня 2016 року, а до суду з позовом вона звернулась лише у червні 2017 року, тобто з пропуском встановленого статтею 99 КАС України строку звернення до суду. При цьому, із заявою про поновлення пропущеного строку при зверненні з позовом до суду не зверталась.

Позивач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалась.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером за віком та відповідно до довідки від 18 грудня 2014 року № НОМЕР_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, де зазначено фактичне її місце проживання: АДРЕСА_1

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ та до 1 березня 2016 року отримувала пенсію, що підтверджується довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії від 14 червня 2017 року №924/05.

За результатами обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб з березня 2016 року позивачу призупинено виплату пенсію з причини «вибув в інший район».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідачем порушено вимоги частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з 1 березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на протиправність таких дій відповідача.

Доводи касаційної скарги відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанови Кабінету Міністрів України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має вищу юридичну силу.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи те, що позивачу призупинено лише виплату пенсії, а її нарахування здійснювалось то, відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії має здійснюватись без обмеження будь-яким строком, а тому доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем встановленого статтею 99 КАС України строку є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 4 вересня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду