Справа № 820/2579/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 р. Справа № 820/2579/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кононенко З.О.

суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 (суддя Зінченко А.В., 61004, м. Харків, вул. Мар'їнська, 18-Б-3, повний текст складено 23.05.18) по справі № 820/2579/18

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Веста", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення рішення № від 12.01.2018 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 100217,05 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію в розмірі 50108,53 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що вказане податкове повідомлення рішення незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" (пров. Ващенківський, буд. 28-А, офіс 32, м. Харків, 61010, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста".

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 12.01.2018 № про сплату 100217,05 грн. податку на додану вартість та застосування 50108,53 грн. штрафних санкцій.

ТОВ «Веста» до податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2017 року включено податок на додану вартість у розмірі 378701 грн., у тому числі в по постачальнику ТОВ «РАНОК-КРЕАТИВ» задекларовано суму ПДВ за основною ставкою - 180233,96 грн., при наявності податкової накладної на суму ПДВ 80016,91 грн., виписаної в жовтні 2017 року та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні позивачем не доведено протиправності оскаржуваного податкового повідомлення рішення, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми

податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних.

Абзацом третім вказаної норми регламентовано, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абз. 4 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, (в редакції станом на листопад 2016 р. та жовтень 2017 р.) у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Згідно з абз. 4 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, (в редакції станом на 01.01.2018 р., період коли здійснено коригування деклараціх з ПДВ за жотень 2017 р.), у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Таким чином, платник податку за результатом придбання товару та отримання зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної складеної на постачання такого товару має право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість протягом 365 календарних днів з моменту реєстрації в ЄРПН складеної податкової накладної на постачання такого товару, а з 01.01.2018 строк на формування податкового кредиту збільшено до 1095 днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

ТОВ «Веста» за результатом здійснення своєї господарської діяльності подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2017 р. в якій задекларовано суму податкового кредиту на підставі отриманих податкових накладних у жовтні 2017 року у тому числі на підставі отриманої податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 р. ТОВ «Веста» придбало у контрагента ТОВ «Ранок - Креатив» товари за результатом постачання яких ТОВ «Ранок - Креатив» складено податкову накладну від 29.11.2016 р. № 20 та зареєстровано її ЄРПН в строк передбачений діючим законодавством. При цьому міжконтрагентами здійснено розрахунок в повному обсязі.

Таким чином платник податку дотримано вимоги ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України сформувавши податковий кредит з ПДВ у жовтні 2017 по податковій накладній від 29.11.2016 р. № 20 (в строк 365 календарних днів з дати складання податкової накладної та реєстрації її в ЄРПН).

У відповідності до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України - податкова декларація, це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій).

Згідно з п. 4 Наказом МФУ від 28.01.2016 № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» усі платники податку на додану і вартість подають податкову декларацію, у якій відображаються розрахунки з бюджетом.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні податкової декларації з ПДВ за жовтень 2017 р. платником надано додаток № 5 до декларації, а саме «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» згідно з графою 3 рядку 15 розділу другого якого платником сформовано податковий кредит по контрагенту ТОВ «РАНОК - КРЕАТИВ» 05) у жовтні 2017 р. на підставі отриманої податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20.

Дійсно, при цьому платником податку у графі № 3 рядку 15 додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2017 р. помилково вказано період складання податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20, а саме замість фактичного періоду складання 29.11.2016 р. платником помилково вказано жовтень 2017.

Тобто, платником податку в строк 365 днів з моменту реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20 сформовано податковий кредит та відображено його у податковій декларації та додатку № 5 за жовтень 2017 р.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. При цьому у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Таким чином, платник податку за результатом проведення контролюючим органом перевірки та в винесенні податкового повідомлення - рішення має право надати уточнений розрахунок щодо відображення правильного періоду складання податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20.

З урахуванням наведених нормативно-правих актів, ТОВ «Веста» 01.10.2018 р. надано до контролюючого органу уточнений розрахунок до додатку № 5 декларації з ПДВ за жовтень 2017 р. в якому відкореговано період складання податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20, а саме у графі «період складання» додатку № 5 замість жовтня 2017 вказано листопад 2016 і дану суму податкового кредиту включено до податкової декларації за жовтень 2017 р. як при її поданні так і за результатом коригування додатку № 5.

Таким чином, сума податкового кредиту відображена у декларації з ПДВ за жовтень 2017 та додатку № 5 до неї на підставі податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20 за результатом здійснення коригування фактично не змінювалась тобто проведення коригування не спричинило жодних наслідків для сформованого податкового кредиту у жовтні 2017 по податковій накладній від 29.11.2016 р. № 20 тому як підстава для формування податкового кредиту на момент подачі декларації та за результатом здійснення коригування не змінювалась, сума податкового кредиту не змінювалась, контрагент по господарським операціям з яким сформовано податковий кредит не змінювався.

Отже, доводи відповідача, що ТОВ «Веста» 23.01.2018 р. подано уточнюючий розрахунок до декларації за жовтень 2017 р. після отримання податкового повідомлення - рішення у якому податковий кредит по правовідносинам з ТОВ «РАНОК - КРЕАТИВ» змінено, що в свою чергу підтверджує його завищення, є необгрунтованими, оскільки сума податкового кредиту у розмірі 180 233,96 фактично не змінювалось, підстави його формування не змінювались, лише вказано правильний період складання податкової накладної від 29.11.2016 р. № 20 за результатом коригування.

Так, дійсно, згідно з 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, колегія суддів зауважує, що всі податкові накладні підлягають реєстрації в ЄРПН, а відповідно контролюючий орган мав можливість дослідити податкові накладні на підставі яких платник формує податковий кредит.

Таким чином, податковий орган фактично мав можливість встановити, що ТОВ «Веста» сформувала податковий кредит у жовтні 2017 р. на підставі податкової накладної, що складена у листопаді 2016 р. тобто з дотриманням строку 365 з моменту складення.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив передчасні висновки.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі № 820/2579/18, ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1,2 ст. 308, КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В даному випадку, для повного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000413/1213 від 12.01.2018 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ст.244 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із ч.ч.1 та 6 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" при подачі адміністративного позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 2254,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 338479 від 04.04.2018 року (а.с. 3), та при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 3382, 33 грн., що підтверджується квитанцією № 358060 від 12.06.2018 року (а.с. 82)

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Харківській області (, місцезнаходження 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" (, місцезнаходження 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6) витрати зі сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову в розмірі 2254 (дві тисячі двісті п'ятдесят чотири) грн. 89 коп. та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3382 (три тисячі триста вісімдесят дві) грн. 33 коп.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 по справі № 820/2579/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" до Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000413/1213 від 12.01.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Харківській області (, місцезнаходження 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Веста" (, місцезнаходження 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6) витрати зі сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову в розмірі 2254 (дві тисячі двісті п'ятдесят чотири) грн. 89 коп. та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3382 (три тисячі триста вісімдесят дві) грн. 33 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Постанова складена в повному обсязі 12.07.18.