Справа № 826/2037/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2037/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Кобаля М.І.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Конакової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до заступника Генерального прокурора України Столярчука Юрія Васильовича про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача з підготовки та направлення листа-скарги від 26.09.2016 №19-32418-16 на його дії як адвоката до дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області. На обґрунтування позову посилався на те, що діючим законодавством не передбачено права посадових осіб прокуратури на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури з повідомленнями стосовно поведінки адвокатів, які реалізують свої особисті немайнові права, як громадяни України.

Крім того, позивачем було заявлено відвід головуючому судді Окружного адміністративного суду м.Києва Аблову Є.В., мотивований тим, що той певний час був підлеглим відносно відповідача у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 08.09.2017 у задоволені заяви про відвід судді було відмовлено, а рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення з посиланням на те, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та задовольнити його позов. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені в позові. Крім того, вказує на порушення його права як позивача на справедливий суд, при цьому, наводить заперечення на увалу суду про відмову у задоволені заяви про відвід.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції повно та об'єктивно досліджено обставини справи, надано їм вірну правову оцінку, а тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є адвокатом відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від 14.01.2010, виданим Рівненською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

На протязі 2016 року позивач неодноразово звертався до посадових осіб Генеральної прокуратури України зі зверненнями та скаргами, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін.

Судом першої інстанції з посиланням на пояснення представника відповідача зазначено, що під час перебування у кабінетах прокурорів відділу прийому громадян ОСОБА_3 неодноразово здійснював провокативні дії, які виражалися в нецензурній лайці, погрозах щодо притягнення працівників приймальні Генеральної прокуратури України до кримінальної та адміністративної відповідальності. Також, при поданні скарг від 14.04.2016, 10.05.2016, 20.09.2016 позивачем вчинено на них написи, які містили образи та нецензурні вислови стосовно посадових осіб Генеральної прокуратури України. Копії скарг з відповідними написами наявні в матеріалах справи.

У зв'язку з наведеним, заступник Генерального прокурора України Столярчук Ю.В. листом від 26.09.2016 №19-32418-16 звернувся до Голови дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, в якому просив розглянути питання про притягнення адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за допущення порушень, викладених в листі.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо підготовки та направлення вказаного листа, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо складання листа №19-32418-16від 26.09.2016 та направлення його на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області не суперечать положенням законодавства України, тому підстави для визнання їх протиправними відсутні.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення до суду з позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час звернення до суду з позовом) визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України (в тій же редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Публічно-правовим спором за нормами КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій. При цьому такі функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач оскаржує дії відповідача, пов'язані з підготовкою та направленням листа щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Таким чином, заступник Генерального прокуратура України реалізував своє право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, подавши скаргу стосовно адвоката ОСОБА_3, який, на його думку, вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, вказана заява не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків у позивача, а тому викладені у ній обставини не можуть бути окремим предметом спору.

Водночас, лише за наслідками розгляду вказаної заяви компетентним органом для позивача можуть виникнути певні юридичні наслідки, та у разі незгоди з відповідним рішенням останній не позбавлений права оскаржити його в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Відтак, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред'явлені позивачем вимоги не випливають із певних правовідносин, а отже, не підпадають під судову юрисдикцію, що є підставою при закритті провадження у справі не застосовувати ч. 1 ст. 239 КАС України

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 804/8840/15).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і, відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, є підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до заступника Генерального прокурора України Столярчука Юрія Васильовича про визнання протиправними дій - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 12 липня 2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

М.І.Кобаль