Справа № 638/18615/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/18615/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калитки О. М.

суддів: Калиновського В.А. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Котляр Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2018, суддя І інстанції Грищенко І.О., місце складання м. Харків, повний текст складено 23.04.18 по справі № 638/18615/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо зниження ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року індивідуального коефіцієнта страхового стажу до розміру 1 %.;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова починаючи з 01 жовтня 2017 року здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати( доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025,

- стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на його користь грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, відповідачем за наслідками проведення з 01 жовтня 2017 року перерахунку його пенсії у відповідності до норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року було обчислено розмір його пенсії з протизаконним та протиправним пониженням його індивідуального коефіцієнту страхового стажу з 1,35 % (0,65025) до 1 % (0,48167), тим самим зменшивши розмір його пенсії до 2 781,08 грн, замість належних до виплати - 3 213,91 грн. Такі дії відповідача призвели до значного зниження розміру пенсії, порушення його прав . Зважаючи на те, що пенсія є єдиним джерелом його існування, такими діями відповідача спричинено моральні страждання, викликано погіршення стану здоров'я в цілому.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 у справі № 638/18615/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування моральної шкоди.

Визнано протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо зниження ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року індивідуального коефіцієнта страхового стажу до розміру 1 %.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова починаючи з 01 жовтня 2017 року здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати( доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014- 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просивсуд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 1 місяць 11 днів. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % дорівнює 0,64913. Середньомісячний заробіток обчислено за період з 01.08.1971 року по 31.08.1976 року , він складає 1 572,83 грн.

01.09.2016 року позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу по 03.12.2007 року згідно з даними системи персоніфікованого обліку . Страховий стаж після перерахунку становить 48 років 2 місяці 2 дні. Коефіцієнт 1,35% дорівнює 0,65025.

19.10.2017 року на заяви позивача від 06.10.2017 року та 13.10.2017 року управління повідомило своїм листом про застосування при перерахунку пенсії норм Закону України від 03.10.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" , розрахунок пенсії станом на 01.10.2017 року- коефіцієнт стажу- 0,48167 (587 місяців, при перерахунку пенсії використано величину оцінки страхового стажу 1%). До виплати визначено 2 781,08 грн. Сума підвищення пенсії склала 1 137,98 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 року на виконання прийнятого від 03.10.2017 року Закону № 2148-V111 допущено звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача щодо збільшення розміру пенсії, що суперечить положенням ст. 22 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за цим Законом за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Порядок визначення коефіцієнта страхового стажу передбачений статтею 25 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої при визначенні коефіцієнта страхового стажу застосовується величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 1058 в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.01.2008, було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

Відповідно до ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно з ч. 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Конституційний Суд України також неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 у справі № 638/18615/17 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 по справі №638/18615/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 09.07.2018.