Справа № 807/186/18
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2018 року м. Ужгород№ 807/186/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - Коцур Ю.І.,

відповідача: Прокуратура Закарпатської області, представник - Стойко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 червня 2017 року.

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суду до прокуратури Закарпатської області, якою просить суд стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року в розмірі 13423,96 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що позивачку було звільнено з роботи на підставі наказу відповідача №114к від 19 лютого 2015 року на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України. Даний наказ за №114к від 19.02.2015 року був оскаржений позивачем до Закарпатського окружного адміністративного суду. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою позовну заяву позивача задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача, скасовано наказ за №114к від 19 лютого 2015 року, зобов'язано відповідача вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді та стягнуто з відповідача на корить позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було виконано відповідачем, однак, в частині вирішення питання щодо призначення позивачки на рівнозначну посаду виконано не було.

У зв'язку з тим, що Відповідач відмовляється виконати рішення суду, то остання мала право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.12.2015 року і до фактичного поновлення.

В зв'язку з цим:

19 липня 2016 року позивачкою було подано позов до Закарпатського окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 14 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року (справа №807/909/16). Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року (залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2016 року) позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

06 жовтня 2016 року позивачкою було подано аналогічний позов до Закарпатського окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 20 липня 2016 року і по 6 жовтня 2016 року (справа №807/1449/16). В подальшому збільшено позовні вимоги - зазначено період до 15 березня 2017 року). Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року (залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 липня 2017 року) позовні вимоги задоволені частково.

15 липня 2017 року позивачкою було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду аналогічний позов за період з 16 березня 2017 року по 31 липня 2017 року. Постановою суду від 15 серпня 2017 року дані позовні вимоги задоволено.

7 вересня 2017 року позивачкою було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду аналогічний позовом за період із 1 серпня 2017 року по 26 жовтня 2017 року. Постановою суду від 17 січня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду набуло законної сили та виконано.

Оскільки 29 грудня 2017 року позивачка прийнята на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу 27 прикордонного загону м. Мукачево Західного регіонального управління прикордонної служби України на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - черговим відділення управління службою відділу прикордонної служби «Бадалово» IV категорії (тип В). ВОС-108934Р-997 з окладом по п'ятому тарифному розряду, а відповідач не виконав рішення суду про призначення на рівнозначну посаду, позивачка вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року (включно). В зв'язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили задовольнити його повністю з вищенаведених підстав.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданому відзиві та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно наказу відповідача за №114к від 19 лютого 2015 року позивачку було звільнено з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України.

Даний наказ за №114к від 19 лютого 2015 року був оскаржений позивачем до Закарпатського окружного адміністративного суду. Так, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, що ухвалена в адміністративній справі № 807/528/15 - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу № 114к від 19 лютого 2015 року, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовну заяву про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було задоволено частково. Зокрема, Львівським апеляційного адміністративного суду було визнано протиправними дії Прокуратури Закарпатської області, скасовано наказ за №114к від 19 лютого 2015 року та зобов'язано відповідача вирішити питання щодо призначення позивача на рівнозначній посаді та стягнуто на корить позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2015 року по 14 грудня 2015 року в розмірі 61072,11 грн.

В подальшому Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було виконана. В частині зобов'язання відповідача вирішити питання щодо призначення позивача на рівнозначній посаді виконано не було, оскільки відповідач вважав, що призначення на посаду за процедурою є відмінним від вчинення дій щодо поновлення на посаді. Так, відповідач вказав, що позивачці неодноразово було запропоновано зайняття вакантних посад державних службовців, які були рівнозначні тій посаді, яку обіймала позивачка на дату звільнення, однак оскільки позивачка не надала згоди на зайняття даних вакантних посад то самого поновлення не відбувалося. Наведені обставини призвели до восьми судових процесів між позивачем та відповідачем.

Зокрема 19 липня 2016 року позивачкою було подано позов до Закарпатського окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 14 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року (справа №807/909/16). Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року (залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2016 року) позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

06 жовтня 2016 року позивачкою було подано аналогічний позов до Закарпатського окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 20 липня 2016 року по 6 жовтня 2016 року (справа №807/1449/16). В подальшому збільшено позовні вимоги - встановлено період до 15 березня 2017 року). Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року (залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 липня 2017 року) позовні вимоги задоволені частково.

15 липня 2017 року позивачкою було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду аналогічний позов за період з 16 березня 2017 року по 31 липня 2017 року. Постановою суду від 15 серпня 2017 року дані позовні вимоги задоволено.

7 вересня 2017 року позивачкою було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду аналогічний позовом за період з 1 серпня 2017 року по 26 жовтня 2017 року. Постановою суду від 17 січня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду набуло законної сили та виконано.

Оскільки 29 грудня 2017 року позивачка прийнята на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу 27 прикордонного загону м. Мукачево Західного регіонального управління прикордонної служби України на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - черговим відділення управління службою відділу прикордонної служби «Бадалово» IV категорії (тип В). ВОС-108934Р-997 з окладом по п'ятому тарифному розряду, а відповідач не виконав рішення суду про призначення на рівнозначну посаду, позивачка просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року (включно).

Згідно ст.14 ч.2 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно ст.370 ч.1 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст.235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ст.371 ч.1 п.3 КАС України передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються - негайно.

Суд вважає, що посилання відповідача на те що, поновлення позивача на рівнозначній посаді за процедурою є відмінним від вчинення дій щодо призначення позивача на рівнозначну посаду є безпідставним, оскільки таке посилання не відміняє обов'язку відповідача поновлення трудових прав позивача у відповідності до судового рішення, що у даному випадку є обов'язок виконання рішення суду в частині відновлення трудових прав ОСОБА_1 шляхом призначення її на рівнозначній посаді у вигляді видання відповідного наказу.

Рішенням (дією), що свідчить про виконання рішення суду про поновлення на роботі (призначення на посаду) є видання відповідного наказу.

Судом встановлено, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, яким зобов'язано відповідача вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді - відповідачем наказу про призначення позивача на рівнозначну посаду не видавалося.

А тому, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року в частині вирішення питання про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, а тому права позивача порушені.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року передбачено призначення позивача на рівнозначну посаду тому посилання відповідача про неодноразові пропозиції надати згоду на призначення на запропоновані позивачці посади, суд не може розцінювати як належне виконання постанови суду.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення та в такий спосіб порушив правопорядок і охоронювані КЗпП України права позивача.

Так, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не було надано суду доказів в обґрунтування свого твердження, що зобов'язання вирішити питання про поновлення позивача на рівнозначній посаді за процедурою є відмінним від вчинення дій по поновленню позивача на рівнозначній посаді.

П.32 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

П.8 Порядку передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір середнього заробітку за час затримки за вказаний період, та який позивач прагне отримати визначений самостійно, а саме позивачем заявлено до стягнення суму у розмірі 13423,96 грн.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 19 лютого 2015 року №18 38-вих.2015 середньоденна заробітна плата складає 305,09 грн., яка розрахована наступним чином:

Так, середньоденна заробітна плата позивачки складає 305,09 гри., а саме: 13118,88 грн. (9652,51 грн. (зарплата за грудень 2014 року) + 3466,37 грн.( зарплата за січень 2015 року)) 43 робочі дні (23 дні + 20 днів).

Розпорядженням КМУ «Про перенесення робочих днів у 2017 році» від 16.11.2016 року за № 850 визначено, що всього робочих днів з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року складає:, жовтень2017р. - 3 дні, листопад 2017р. року - 22 дні, грудень 2017 року - 19 днів. Всього за період: 44 календарні дні. Разом сума, що підлягає до відшкодування за час затримки - 13423,96 грн. (305,09 грн. x 44 дні)

А відтак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року до 28 грудня 2017 року у розмірі 13423,96 грн., тобто у розмірі, що самостійно визначений позивачем.

Згідно з абз.5 п.6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі.

Такий висновок узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 2 ч.3 п. 10 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст.. 132 ч. 1 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.132 ч. 3 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 134 ч. 1 та ч. 2 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд України у Постанові від 01.10.2002р. визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивачка надала суду договір про надання адвокатських послуг від 01 березня 2018 року між нею та адвокатом Коцур Ю.І., а також акт приймання-передавання послуг від 11 квітня 2018 року та від 13 квітня 2018 року, квитанцію від 11 квітня 2018 року № 1 та квитанцію від 13 квітня 2018 року №2, що підтверджують факт надання вказаним адвокатом позивачеві адвокатських послуг на загальну суму 12160,00 грн. Крім того, у вказаних актах описуються надані послуги, вказується вид послуги, обсяг, час, затрачений адвокатом для її надання тощо.

З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на адвокатські послуги в розмірі 12160,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому, підлягають, задоволенню, відповідно до задоволених позовних вимог.

Згідно ст.139 ч.1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст.2 ч.2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2 а, код ЄДРПОУ - 02909967) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду за період з 27 жовтня 2017 року до 28 грудня 2017 року у розмірі 13423,96 грн. (тринадцять тисяч чотиристо двадцять три гривні 96 копійок).

Стягнути з Прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2 а, код ЄДРПОУ - 02909967) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 12160,00 грн. (дванадцять тисяч сто шістдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П. Микуляк