Справа № 800/234/17
Суддя: Лященко Наталія Павлівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н. П., Ситнік О. М.
Провадження № 11-29сап18
у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання незаконним та скасування рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 «Про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності»
Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3. притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

Не погодившись із цим рішенням, 28 березня 2017 року суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 оскаржила його до ВРП.

30 травня 2017 року ВРПухвалила оскаржуване рішення, яким залишила без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року.

Рішенням ВРП від 29 серпня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом до ВРП, уточнивши який, просила визнати незаконними та скасувати рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року; рішення ВРП від 30 травня 2017 року та рішення ВРП від 29 серпня 2017 року № 2560/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», а також поновити її на посаді судді.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддявід 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року № 83/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3, перебуваючи на посаді судді Червонозаводського районного суду міста Харкова, ухвалила 20 лютого 2014 року постанови про накладення адміністративних стягнень на підставі статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції на ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ.

Заступник прокурора Харківської області Стратюк О. М. у грудні 2014 року звернувся до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції із заявою про проведення перевірки щодо судді ОСОБА_3 відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ.

Тимчасова спеціальна комісія не встигла прийняти рішення до закінчення своїх повноважень, та передала дисциплінарну справу відносно ОСОБА_3 до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) для продовження її розгляду за загальною процедурою.

21 червня 2016 року на своєму засіданні дисциплінарна секція ВРЮ дійшла висновку рекомендувати ВРЮ прийняти рішення про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 Ухвалою ВРЮ від 30 червня 2016 року відкрито дисциплінарну справу стосовно зазначеної судді.

02 серпня 2016 року дисциплінарна секція ВРЮ дійшла висновку рекомендувати ВРЮ прийняти рішення про внесення подання Президенту України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді за порушення присяги.

У подальшому вказану дисциплінарну справу передано до ВРП для здійснення дисциплінарного провадження, а зокрема до її Другої Дисциплінарної палати.

Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

Не погодившись із цим рішенням, 28 березня 2017 року суддя Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 оскаржила його до ВРП.

30 травня 2017 року ВРПухвалила рішення, яким залишила без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року.

Ухвалюючи рішення від 30 травня 2018 року про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати, ВРП дійшла висновку, що під час розгляду суддею ОСОБА_3 справ про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності і застосування стягнення у виді адміністративного арешту, було допущено низку істотних порушень норм процесуального права, які свідчать про порушення нею обов'язків та присяги судді, що є несумісним зі статусом судді, а також підриває авторитет правосуддя.

Такими порушеннями ВРПвизнала: справи до розгляду щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 розподілені у нічний час, суддя під час проведення судових засідань не надала правової оцінки повідомленням останніх про факти їх незаконного затримання (на порушення статті 261 КУпАП протоколи їх затримання не складалися); суддя не виконала вимог статті 280 КУпАП і не встановила обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 притягнуто до відповідальності фактично без встановлення факту злісної непокори законним вимогам та розпорядженням співробітника міліції при виконанні ним службових обов'язків; не встановлено суддею, в чому саме полягала злісна непокора та стосовно яких дій працівників міліції вона була спрямована. При встановленні вини осіб, що були притягнуті до відповідальності, суддя порушила засадничий принцип, який випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), - «при сумніві - на користь підсудного», та частини третьої статті 62 Конституції України, яка проголошує, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, однак суддя ці принципи порушила, а під час судового розгляду порушила право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції та суддею не дотримала правил накладення адміністративного стягнення, передбачених частиною другою статті 33 КУпАП, і при цьому порушила основоположне право особи на свободу, гарантоване, зокрема, статтею 5 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду погодилася, що вказані грубі порушення законодавства, допущені суддею ОСОБА_3, порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя і були правильно кваліфіковані як порушення присяги (згідно із законодавством, чинним на момент вчинення відповідних дій) та істотний дисциплінарний проступок у вигляді поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, підриває суспільну довіру до суду (пункти 1, 7 частини дев'ятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII), а стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді є пропорційним вчиненому та виправданим із урахуванням часу, що минув з моменту прийняття нею рішень.

З наведеними висновками погодитися в повному обсязі не можна і з огляду на таке.

У Конституції України, статті 6 передбачено поділ державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову та задекларовано конституційні гарантії незалежності недоторканності судді.

Відповідно до пункту 1.3 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року щодо кожного рішення стосовно припинення повноважень судді законом має бути передбачено втручання органу, незалежного від виконавчої та законодавчої влади, у складі якого щонайменше половина членів - судді, обрані їх колегами.

Пунктом 13 Великої хартії судді (Основних принципів) затвердженої Консультативною радою європейських судів 17 листопада 2010 року визначено, що для забезпечення незалежності суддів, кожна держава створює Раду судової влади або подібний спеціальний орган, незалежний від законодавчої та виконавчої влади, наділений широкими повноваженнями щодо всіх питань, які стосуються їхнього статусу, а також організації, функціонування та авторитету судового органу. Рада судової влади має складатися виключно із суддів або переважної більшості суддів, обраних своїми колегами.

Аналогічні вимоги передбачені у пункті 46 додатку до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, ухваленій 17 листопада 2010 року № 2010 12.

У своїх експертних висновках Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) послідовно звертала увагу на необхідність удосконалення принципів формування складу ВРЮ і вважала, що значну частину або більшість членів ВРЮ повинні складати судді, обрані своїми колегами. Венеціанська комісія також вказувала, що за відсутності конституційних гарантій збалансованого складу ВРЮ її повноваження слід скоротити, а не розширити.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Олександр Волков проти України» наголосив, що оскільки Конституція України не гарантує того, що більшість ВРЮ складатимуть судді, обрані своїми колегами, внесення пропозицій щодо звільнення суддів членами, які належать до виконавчої влади, може зашкодити незалежності суддів.

Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя від 1983 року в розділі «Дисциплінарне покарання та звільнення з посади судді» встановлює, що при розгляді дисциплінарної справи повинно гарантуватися справедливе ставлення до судді та можливість висловитися в повній мірі.

Європейська хартія про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року в розділі «Відповідальність» встановлює, що у випадку невиконання суддею одного із своїх обов'язків, чітко визначених законом, він може підлягати санкції лише на підставі рішення за пропозицією, рекомендацією або згодою комітету або органу, принаймні половина складу якої обрані судді.

На час розгляду скарги щодо ОСОБА_3 вказаний принцип формування складу органу, де більшість мали складати судді, обрані своїми колегами, не дотриманий.

Великою Палатою Верховного Суду з огляду на пункт 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року та частину п'яту статті 2 Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІвідхилено доводи судді ОСОБА_3 про те, що дисциплінарне провадження щодо неї здійснено членами Вищої ради правосуддя, які не мали відповідних повноважень.

Підпунктом першим пункту 161 Перехідних положень Конституції України визначено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює ВРЮ. ВРП утворюється шляхом реорганізації Вищої ради юстиції. До обрання (призначення) членів ВРП цей орган діє у складі членів ВРЮ протягом строку їх повноважень, але які не можуть тривати довше, ніж до 30 квітня 2019 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 2 Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ заяви, що надійшли після закінчення визначеного цією статтею строку, а також заяви, щодо яких Тимчасова спеціальна комісія не встигла прийняти рішення до закінчення своїх повноважень, передаються до ВРЮ для продовження їх розгляду за загальною процедурою.

На підставі пункту 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року заяви, які передані Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів судів загальної юрисдикції ВРЮ відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»від 08квітня 2014 року № 1188-VІІ, дисциплінарні органи ВРП розглядають у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження. За результатами розгляду таких заяв застосовуються дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

Як у статті 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, так і у частині другій статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII встановлено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до пункту 12.45 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, дисциплінарні справи, відкриті Вищою радою юстиції, передаються на розгляд до Дисциплінарної палати, до складу якої входить член Вищої ради правосуддя, який є доповідачем у цій справі, та розглядаються в порядку, передбаченому пунктом 32 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, з урахуванням особливостей, визначених Регламентом Вищої ради правосуддя.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII визначено, що член ВРП не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

У розгляді скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, не беруть участі члени ВРП, які входять до Дисциплінарної палати, що ухвалила оскаржуване рішення. Член Дисциплінарної палати, який був доповідачем у дисциплінарній справі при її розгляді Дисциплінарною палатою, має право виступити на засіданні ВРП, в якому розглядається скарга на рішення Дисциплінарної палати, із доповіддю щодо рішення Дисциплінарної палати (частина восьма статті 51 згаданого Закону).

Як вбачається з рішень ВРЮ, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 як члени ВРЮ входили до складу дисциплінарної секції ВРЮ, яка 02 серпня 2016 року рекомендувала ВРЮ прийняти рішення про внесення подання Президентові України про звільнення судді ОСОБА_3 з посади за порушення присяги під час розгляду нею справ про адміністративні правопорушення, вчинені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

При цьому, ОСОБА_16 повторно приймав участь у розгляді цього ж самого питання уже як член Другої Дисциплінарної палати ВРП та 20 лютого 2017 року про притягнення судді Червонозаводського районного суду м. Харкова до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення ОСОБА_3 з посади за одне і теж саме порушення.

Як вбачається із оскаржуваного рішення ВРП від 30 травня 2017 року, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16у складі ВРП вкотре вирішували те ж саме питання відносно ОСОБА_3, що не узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» у пункті 42 якого зазначено, що у будь-якому випадку член ВРЮ, який вніс пропозицію, повинен бути позбавлений можливості брати участь у прийнятті рішення щодо звільнення з посади відповідного судді і це може вплинути на гарантію безсторонності.

Велика Палата Верховного Суду, відмовляючи у позові ОСОБА_3 вважала правомірним розгляд Другою Дисциплінарною палатою ВРП дисциплінарної справи, переданої та нерозглянутої Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів судів загальної юрисдикції заяви прокурора про проведення перевірки відносно неї за загальною процедурою, встановленою частиною п'ятою статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ, оскільки Тимчасова спеціальна комісія з перевірки суддів судів загальної юрисдикції не встигла прийняти рішення щодо позивачки до закінчення своїх повноважень.

ОСОБА_3, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначала, що особи, стосовно яких вона ухвалила рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, не були учасниками масових акцій протесту.

Велика Палата Верховного Суду визнала ці твердження судді безпідставними.

Зміст Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ, зокрема його стаття 3 визначає, що суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово рішень про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, на підставі статті 185 КУпАП за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, власноручно написаних заяв ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вони заявили, що не були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ.

Особи, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, оскаржуючи в апеляційному порядку постанови як про накладення адміністративного стягнення, так і про звільнення від відбуття покарання та від відбування адміністративного арешту, призначеного за постановами судді ОСОБА_3, а також про звільнення їх від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, кожен окремо у своїй апеляційній скарзі послідовно зазначав про неправомірність застосування до нього судом Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року № 743-VII, з тих підстав, що вони не є тими особами, на яких поширюються його положення, оскільки їх дії (вчинені адміністративні правопорушення) не пов'язані з участю у масових акціях протесту.

Крім того, й самі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заперечували обставини участі в акції протесту біля Академії внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України за адресою: площа Повстання, 3 у м. Харкові під час допиту слідчим у кримінальному провадження, про що зазначено у постанові прокурора Харківської області про закриття кримінального провадження від 31 березня 2017 року, зокрема й відносно ОСОБА_3

Вважаємо, що ОСОБА_3 не може бути суб'єктом відповідальності за вказаним вище Законом, а прийняті нею рішення не є об'єктом перевірки Тимчасовою спеціальною комісією, з огляду на той достовірно встановлений факт, що суддею накладені адміністративні стягнення на ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які не були учасниками масових акцій протесту, оскільки Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ є спеціальним законом і суб'єктом відповідальності за цим Законом є, в тому числі й суддя, яким прийнято постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП, осіб - учасників масових акцій протесту.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: попередження; догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов'язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; подання про переведення судді до суду нижчого рівня; подання про звільнення судді з посади.

Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності (частина друга цієї ж статті).

Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (частина восьма зазначеної статті).

Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (частина дев'ята статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.Вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Вища рада правосуддя не встановила в діях судді ОСОБА_3 злочинного наміру або грубої недбалості, звільнивши її з посади, що не відповідає вимогам частини третьої статті 126 Конституції України, за ухвалені рішення, які є чинними, а звільнення від адміністративної відповідальності осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП здійснено самою ОСОБА_3

Крім того, постановою прокуратури Харківської області від 31 березня 2017 року кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінально-процесуального кодексу України закрито, у тому числі й щодо судді Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у її діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 367, частиною другою статті 375 та частиною другою статті 376 Кримінально-процесуального кодексу України.

Положеннями пункту 5.1 статті 5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, на яку, зокрема, посилався ЄСПЛ у зазначеному рішенні у справі «Олександр Волков проти України», встановлено, що шкала санкцій, яка може застосовуватися до суддів, визначається в законі та повинна відповідати принципу пропорційності.

Велика Палата Верховного Суду фактично погодилася із застосуванням до судді найбільш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення з посади, але не зазначила та у своєму рішенні не встановила чи допущені ОСОБА_3 недотримання вимог КУпАП призвели до негативних наслідків і не вказала яких саме, як і не обґрунтувала застосування такої санкції до судді.

Крім того, ні ВРЮ, ні ДругаДисциплінарна палата ВРП, ні ВРП, ні Велика Палата Верховного Суду висловивши сумніви саме щодо законності прийнятих суддею ОСОБА_3. постанов, не навели жодного обґрунтування того, чи є відповідно пропорційною (справедливою) міра відповідальності (покарання) судді ОСОБА_3 вчиненому проступку, будь-які аргументи з цього приводу як в оскаржуваному суддею рішенні, так і постанові Великої Палати Верховного Суду відсутні, наведено загальні фрази «підірваний авторитет правосуддя», «істотний дисциплінарний проступок у вигляді поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя».

У пункті 18 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, встановлено, що судді можуть бути тимчасово усунуті від посади або звільнені тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов'язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.

У Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленій 17 листопада 2010 року (далі - Рекомендації КМРЄ), зазначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для відповідальності судді, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункти 66, 68). Подібна позиція висловлена й Венеціанською комісією у висновку від 16-17 березня 2007 року № CDL-AD(2007)003 щодо законопроекту про судоустрій та статус суддів в Україні. У ньому було наголошено, що неправильне тлумачення закону суддею має вирішуватися шляхом апеляції, а не шляхом дисциплінарної процедури (пункт 40).

У справі, що розглядається, ОСОБА_7, ОСОБА_8 22 лютого 2014 року, а ОСОБА_6, 03 березня 2014 року звільнено від відбування адміністративного стягнення та адміністративної відповідальності, призначених постановами від 20 лютого 2014 року, прийнятими суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 на підставі подання прокурора відповідно до Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року № 743-VII. При розгляді справ про адміністративне правопорушення щодо кожного з вказаних осіб, їм забезпечена участь захисника.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ВРП оцінювала не судові рішення у формі постанов, ухвалені суддею ОСОБА_3, а саме дії судді під час судового розгляду.

Однак, такі порушення, які зазначені у рішенні Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року вказують саме на оцінку рішення судді під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, оскільки зроблено висновок щодо обставин правопорушення, наданих доказів та їх оцінки, а також висновок про можливий вид стягнення.

В даному випадку вихід за межі компетенції, зловживання чи недбалості, а також недобросовісної поведінки судді не встановила ні Друга Дисциплінарна палата ВРП, ні ВРП, а перелічені ними порушення, безпосередньо стосуються змісту рішень судді ОСОБА_3, оскільки в оскаржуваному рішенні ВРП наводяться лише окремі певні міркування щодо незаконності, на думку ВРП, прийнятих суддею постанов,в основу яких покладено власний аналіз та оцінку фактичних обставин, вирішено питання щодо поважності причин неподання доказів, застосування певного виду адміністративного стягнення, з урахуванням обставин, що пом'якшують відповідальність, у поєднанні з нормами КУпАП, на підставі яких ухвалювалися рішення суддею, що фактично є повноваженнями суду апеляційної інстанції.

У жодному випадку питання відповідності судового рішення, якщо воно набрало законної сили та не було змінене чи скасоване судами вищих рівнів,нормам матеріального та процесуального права, до чого фактично зводиться мотивація оскаржуваного рішення ВРП не може стати підставою для притягнення судді до відповідальності, пов'язаної саме із службовою дисципліною, а також за наслідками проведення спеціальної перевірки судді з підстав, встановлених Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VІІ.

Окрема думка викладена відповідно до частини третьої статті 34 КАС України.

СуддіН. П. Лященко О. М. Ситнік