Справа № 826/9726/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2018 року № 826/9726/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини»

до: Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: скасування постанови про завершення виконавчого провадження та зобов`язання надати відповідь

за участю представників Позивача: Парінова М.В., Іванеско Д.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» (надалі - Позивач) подано позов до Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі- Відповідач) з вимогою визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на подане клопотання та з вимогою про зобов'язання надати таку відповідь.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що ним, як стороною у виконавчому провадженні, подано клопотання до Відповідача про надання інформації, що стосується стану його виконання.

Проте, відповіді на це клопотання відповідач не надав, чим, на думку позивача, припустився порушень Закону України «Про звернення громадян» та п.п.3, 4 Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах. Підприємствах, установах, організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Мінюсту від 15.02.2017 року №388/5.

В подальшому, а саме20.13.2018 року позивачем змінено позовні вимоги і таку зміну прийнято судом. За зміненою редакцією адміністративного позову Позивач наполягає на скасуванні постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. від 31.січня 2018 року про завершення виконавчого провадження №53217860 та зобов`язати надати відповідь на клопотання позивача від 22.06.2017 року, що було подане в рамках цього виконавчого провадження.

Відповідач не надав суду відзиву на позов. Також не забезпечив участь представника у судових засіданнях, хоча й повідомлявся належним чином про дату й час проведення судових засідань у справі. Лише 20.03.2018 клопотав про відкладення судового розгляду у зв`язку зайнятістю представників в інших судових засіданнях. Також, Відповідачем не надана копія витребуваних матеріалів виконавчого провадження №53217860 тому в силу приписів ч.5 ст.77 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

В судовому засідання 23.05.2018 року представником Позивача надано для огляду суду усі наявні у неї оригінали письмових доказів, які оглянуто судом. Також, в цьому ж судовому засіданні за згодою представника Позивача судом змінено порядок огляду матеріалів справи та завершення судового розгляду справи, а саме в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Окрім цього, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали з урахуванням пояснень представника позивача належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає відсутніми підстави для задоволення адміністративного позову з наступних міркувань.

Як вбачається з позовних вимог, спірні правовідносини виникли у сфері правовідносин, що врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання постанови окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2016 року у справі №826/5047/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» до Міністерства внутрішніх справ України.

За змістом згаданої постанови судом визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання інформації за запитами Позивача від 24.02.2016 та від 04.03.2016 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути зазначені запити з урахуванням висновків постанови суду.

За змістом згаданої постанови суд звертав увагу, зокрема, що інформація про державне нагородження вогнепальною зброєю є публічним виявом заохочення громадянина державою, тому така інформація про нагороджених осіб за своєю природою є публічною і доступ до неї обмежений бути не може. Разом із цим, суб`єкт владних повноважень може надати лише ту інформацію, розпорядником якої він є.

Відповідно, коло правовідносин, що підлягає оцінці судом з питання виконання згаданого судового рішення та розгляду Відповідачем клопотання Позивача від 22.06.2017, ще й регламентується іншим законодавством про доступ до публічної інформації. Зокрема, вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян», Законом України «Про інформацію».

Як встановлено судом з матеріалів справи на виконання Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/5047/16 від 11 травня 2006 року, яка набрала законної сили 04 жовтня 206 року згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду у цій же справі, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозовим О.М. 29.12.2016 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом 22.11.2016

Під час здійснення виконавчого провадження Позивачем, як стороною у виконавчому провадженні 22.06.2016 року подано клопотання про надання інформації. Зокрема, Позивач просив повідомити про стан здійснення виконавчого провадження №53217860, зокрема чи накладався на Боржника штраф у зв`язку з невиконанням виконавчого документа з наданням копії відповідної постанови, чи надавалися Боржником пояснення за фактом невиконання рішення суду та чи попереджався Боржник про кримінальну відповідальність у разі повторного невиконання виконавчого документа з наданням копії документів, що підтверджують такі факти; а також повідомити про результати повторної перевірки невиконання боржником рішення суду якщо така проводилася чи повідомити про причини її непроведення з наданням копій документів, що підтверджують відповідні обставини.

Позивачем надано до матеріалів справи докази направлення та отримання Відповідачем такого клопотання, про що свідчить копія фіскального чека поштового відправлення від 23.06.2007 року та копія Веб-сторінки Укрпошти «Відстеження пересилання поштових відправлень», згідно якого таке відправлення вручено адресату 26.06.2017 року.

Позивач наполягає, що Відповідачем відповіді на таке клопотання надано не було. Матеріали справи не містять доказів, що спростовували б зазначене твердження.

Разом із цим, судом встановлено що Відповідачем 31.01.2018 року закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у наслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У постанові Відповідач послався на факт повторного розгляду Боржником запиту Позивача від 24.02.2016 та від 04.03.2016.

Позивачем до матеріалів справи надано копії супровідних листів МВС України від 06.02.2017 № 22/5-435, від 13.02.2017 №22/5-546 та від 27.02.2017 №22/5-747 якими надано Позивачу копії наказів про нагородження відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя». Та факт надання наказів ним не заперечується, проте Позивач не згоден висновком про повне виконання рішення, оскільки такі накази містять ретушування прізвищ осіб, яким така зброя була надана.

За приписами п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, приймаючи рішення про доцільність закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен дійти висновку про вчинення Боржником достатніх дій, які за своїм змістом відтворюють вимоги судового рішення та вчинення такого виконання Боржником повинно відбуватись у спосіб, передбачений чинним законодавством.

З огляду на зазначене, державний виконавець при оцінці достатності вчинених Боржником дій приймаючи згадану постанову повинен був враховувати також, і визначені законом спосіб можливого надання інформації особі та наявні обмеження, які Закон встановлює про поширенні інформації.

Зокрема, правовим актом, який регулює правовідносини з надання інформація між Міністерством внутрішніх справ України як суб`єктом владних повноважень та Позивачем, є Закон України «Про доступ до публічної інформації», який визначає порядок здійснення та забезпечення права осіб на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень.

Закон визначає коло правовідносин, на які не поширюється його застосування. Зокрема, в силу приписів ч.2 ст.2 цього Закону його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Проте, враховуючи, що підставою для виникнення спірних правовідносин стало ненадання Міністерством інформації на інформаційні запити, а порядок звернення з такими запитами не врегульовується змістом Закону України «Про звернення громадян», відповідно правовідносини з надання відповіді на інформаційні запити з питання надання публічної інформації регулюються саме Законом «Про доступ до публічної інформації».

Проте, згаданий Закон покладає деякі обмеження у можливості надання публічної інформації, щодо стосується осіб.

А саме, згідно частини 3 статті 10-1 цього Закону публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Аналізуючи правовий режим надання такої інформації, суд також бере до уваги приписи ч.5 ст.6 цього Закону, згідно з якою не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Проте, таке виключення може бути застосовано виключно у випадку розпорядження бюджетними коштами, або здійснення одного з видів майнових прав без набуття права власності на державне чи комунальне майно. Проте, згідно Положення про відомчу заохочувальну відзнаку Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя», що затверджена Наказом МВС України від 30.11.2015 №1521, така зброя надається за умови наявного права особи на реєстрацію, зберігання, носіння, використання і застосування зброї. Тобто щодо такого майна, вбачається що особа буде одночасово здійснювати право володіння, користування та обмеженим правом розпорядженням в частині повернення такої зброї органам МВС. Такими майновими правами особа наділяється довічно. З наведено суд доходить висновку, що правовий режим володіння нагородною зброєю співвідноситься з правом власності на майно з обмеженим режимом обігу. А, відповідно, у такому випадку приписи ч.5 ст.6 цього Закону не можуть бути застосовані.

Тому, надання інформації про осіб, нагороджених вогнепальною іменною зброєю, повинен відбуватися з дотриманням вимог покладеними частиною 3 статті 10-1 цього Закону в частині знеособлення персональних даних про особу.

В матеріалах справи відсутні докази, чи інші матеріали з яких би вбачалась наявною згада нагороджених осіб про поширення таких даних. Щодо таких обставин не вказував й позивач.

За змістом статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; знеособлення персональних даних це - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Розглядаючи питання належності способу виконання вимог постанови суду та способу захисту персональних даних, суд враховує приписи статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, згідно з якою: «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.» А також, висновки ЄСПЛ, зокрема, у справі «Аманн проти Швейцарії» заява №27798/95, в якому застосовуючи положення зазначеної статті Конвенції, суд наполягав на непорушності права особи на невтручання та повагу до їх приватного життя та кореспонденції й дійшов висновку, що таке втручання має бути обмеженим та ґрунтуватись на Законі для цілей визначених у статті 8 Конвенції.

Відповідно, ретушування прізвищ, імен та по-батькові осіб, суд вважає належним способом знеособлення персональних даних. В іншій частині тексти наказів надані у повному обсязі.

А тому, за таких обставин, суд вважає недоведеним факт неналежного виконання Міністерством постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2016 року №826/5047/16 в межах виконавчого провадження ВП №53217860. А доводи уточненої позовної заяви щодо невиконання Міністерством цієї постанови - безпідставними.

Разом із цим, суд також вважає відсутніми правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині зобов`язання надати відповідь на клопотання в порядку Закону України «Про звернення громадян» з огляду на наступне.

Преамбулою зазначеного Закону визначено коло правовідносин в яких можуть бути застосовані його норми. А саме, визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

З матеріалів справи та доводів позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до Відповідача зі скаргами чи пропозиціями в порядку зазначеного Закону. Ним подано було клопотання як стороною виконавчого провадження. Відповідно, порядок подання такого клопотання та порядок його виконання повинен регулюватись спеціальним нормативним актом - Законом України «Про виконавче провадження».

Частина 1 ст.19 цього Закону наділяє сторін виконавчого провадження правами: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії; заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом; мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження; оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом; надавати додаткові матеріали; заявляти клопотання; брати участь у вчиненні виконавчих дій; надавати усні та письмові пояснення; заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Фактично, Позивач падаючи клопотання Відповідачу за змістом вимагав надання інформації. Суд звертає увагу, що:

по-перше - Позивач при цьому не позбавлений був права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з правом робити з них виписки та знімати копії. Тому, фактично належним способом отримання такої інформації мало б слугувати реалізація Позивачем права на ознайомлення та зняття копій матеріалів;

по-друге - Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений можливістю здійснювати свої повноваження, за приписами ч.2 ст.19 Конституції України лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проте, хоча й Закон України «Про виконавче провадження» не містить порядку та строки розгляду таких клопотань, однак п.3 ч.2 ст.18 цього Закону покладає на державного виконавця кореспондуючий праву Позивача обов'язок з розгляду заяв та клопотань сторін у визначені Законом строки.

Проте, в матеріалах справи, відсутні докази розгляду й вирішення такого клопотання Відповідачем до часу завершення виконавчого провадження, а Позивач наполягає на факті його невирішенні взагалі.

Суд вважає обґрунтованим посилання Позивача на доцільність застосування до питання строку вирішення цього клопотання аналогії закону, а саме до вимог ст.20 Закону України «Про звернення громадян», які визначають п'ятнадцятиденний та місячний строки розгляду звернень громадян.

Тому, суд в наведеному вбачає факт допущеної бездіяльності державним виконавцем та вважає нерозгляд такого клопотання як такий, що відбувся всупереч Закону України «Виконавче провадження».

Проте, вирішуючи питання про наявність порушеного права чи інтересу Позивача у цій частині за захистом яких мало місце звернення до суду, суд вказує що реалізація такого права Позивача як стягувача у виконавчому провадженні мала відбуватись в порядку реалізації права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, здійснення виписок та зняття копій. А тому, за відсутності належного способу реалізації такого права в межах виконавчого провадження, неможливо дійти висновку про наявність нині чи в минулому порушеного права чи інтересу позивача, які нині мають бути захищені. Разом із цим, суд звертає увагу та зміст вимог уточненого адміністративного позову в цій частині згідно заяви про зміну позовних вимог від 20.03.2018р., за яким позивач вже не вимагав визнання протиправною бездіяльність, а лише наполягав на зобов'язанні надати відповідь на клопотання від 22.06.2017.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно, враховуючи, що виконавче провадження нині є закінченим, а також те, що Позивач не позбавлений можливості в реалізації права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та в отриманні їх копій у передбачений частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» порядок, суд вважає неможливим поновлення чи захист його прав у запропонований ним спосіб, а тому, й не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог щодо зобов'язання надати відповідь на клопотання.

Суд, також, з урахуванням приписів пункту 10 чистини 2 статті 245 КАС України, не вбачає за можливе застосування іншого способу захисту права Позивача який би не суперечив закону і забезпечив ефективний захист такого права, з мотивів що викладені вище.

Суд, також, при вирішенні цієї справи оцінюючи дії та бездіяльність Відповідача, у тому числі, й перевіряв на дотримання критеріїв визначених частиною 2 статті 2 КАС України. А саме, щодо: належної реалізації компетенції Відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи справу суд враховував приписи частини 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, з висновками щодо застосування цих положень викладених у рішеннях ЄСПЛ «Бочан проти України» (№ 2), заява № 22251/08, рішення від 15 лютого 2015 р., «Волошин проти України», заява № 15853/08, рішення від 10 жовтня 2013 р. «Чуйкіна проти України», заява № 28924/04, рішення від 13 січня 2011 р. Суд, вважає, що в межах вирішення зазначеної справи судом повною мірою забезпечено право позивача на розгляд його позову судом з дотриманням принципу рівності, справедливо та безсторонньо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якою підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб'єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1600 гривень платіжним дорученням №5 від 03.08.2017 року. Проте відшкодуванню такі витрати не підлягають у наслідок незадоволення судом позовних вимог Позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 139, 242-246 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити у повному обсязі.

Підстави для відшкодування судових витрат - відсутні.

За приписами ст.255 КАС України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами ст.ст. 294-297 КАС України

Повне найменування сторін: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські новини» адреса: 01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, будинок 20 e-mail: тел. +60, код 25389186; Відповідач: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, адреса: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 73, код 00015622, тел.+-33 e-mail:

Суддя В.І. Келеберда