Справа № 826/13705/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

представника позивача Онопрієнка В.Ф., Гавриленка С.М.,

представника відповідача Сидора Ю.Г.,

представників третьої особи Чернишенко А.М., Кучерявої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» та Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «МАВА» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма "МАВА» звернулось до суду з позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» про визнання протиправним та скасування наказу від 10.10.2017 №323 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.10.2017 №323 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, апелянтами було подано апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що дозвільна документація на незавершений об'єкт будівництва була видана неправомірно, та в порушення положень чинного законодавства, а отже оскаржуваний наказ від 10.10.2017 №323 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації» прийнято Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правомірно, що не враховано судом першої інстанції.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та наполягали на задоволенні їх вимог та скасуванні оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено наказ від 10.10.2017 №323 "Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації", яким, відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пп. 5 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності" від 17.01.2017 №1817-VIII та на підставі листа судового експерта Вець Віктора Володимировича наказано скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт "Реконструкція з надбудовою надземного паркінгу по вул. Борщагівська, 154-А, у Солом'янському районі м. Києва" від 28.05.2012 №КВ 1, замовник - Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "МАВА", а також скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція з надбудовою надземного паркінгу по вул. Борщагівська, 154-А, у Солом'янському районі м. Києва" від 25.12.2013 №КВ 28, замовник - Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "МАВА".

Вважаючи зазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не надано належних доказів на підтвердження того, що посадовими особами Департаменту було вчинено дії з перевірки спірного об'єкту та складено відповідний акт, яким зафіксовано виявлені порушення вимог та норм містобудівної діяльності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, приписами ч. 1 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Так, підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; 4) перевірка виконання суб'єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

В межах даної адміністративної справи встановлено, що підставою для проведення перевірки будівельних робіт з реконструкції з надбудовою надземного паркінгу по вул. Борщагівська, 154-А, у Солом'янському районі м. Києва було виключно звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, та висновок експерта від 26.04.2017 №113-1/04/2017, складеного на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрохолдинг-Інвест", яким було оплачено проведення вказаної експертизи. Тобто, третьою особою ТОВ «Петрохолдинг-Інвест» фактично було перебрано обов'язок контролюючого органу із встановлення факту порушення містобудівних норм, а відповідачем, в свою чергу, даного обов'язку належно виконано не було.

Відповідачем вказано, що під час виїзду посадової особи Департаменту на місце за адресою: вул. Борщагівська, 154-А у Солом'янському районі міста Києва, будівельні роботи не виконувались, уповноважені особи замовника будівництва ПП "Виробничо-комерційна фірма "МАВА" були відсутні, а отже акт перевірки, складення якого передбачено п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, не складався, що на переконання колегії суддів свідчить про порушення відповідачем встановленого порядку проведення державного архітектурно-будівельного контролю.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що імперативними приписами п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 7 Порядку №553 встановлено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підстави для проведення позапланової перевірки аналогічні тим, які визначені ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Крім того, відповідно до пп. 8-11 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю. Дані щодо надання (отримання), відмови у видачі чи анулювання (скасування), внесення змін до документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її надходження. Видача дозволу здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Законів України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та "Про адміністративні послуги". Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в контексті наведених положень є чітко визначеною процедура проведення перевірки достовірності даних, наведених у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації та визначення строку проведення такої перевірки, а саме: відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язаний протягом трьох місяців з дня подання відповідної декларації провести позапланову перевірку достовірності даних, наведених у декларації. Аналогічна правова позиція висловлена і Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 02.02.2016 у справі №825/837/14 та від 14.11.2017 у справі №817/1421/16.

Крім того, приписами пунктів 16, 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 передбачено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

Відтак, за результатами кожного заходу державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки. Законодавчо мотивованих виключень з цього положення у наведених нормативно-правових актів не зазначено.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом жодним чином не оформлено результат здійснення державного архітектурно-будівельного контролю будівельних робіт "Реконструкція з надбудовою надземного паркінгу по вул. Борщагівська, 154-А, у Солом'янському районі м. Києва, а одразу скасовано реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації, що в свою чергу, суперечить встановленому порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того, зазначені дії по здійсненню перевірки та скасуванню реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 28.05.2012 №КВ та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 25.12.2013 №КВ 28 оскаржуваним наказом від 10.10.2017 №323 було вчинено відповідачем з суттєвим пропуском встановленого для проведення перевірки тримісячного строку з дня подання вказаних декларацій.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, яким вказано, що під час виїзду посадової особи Департаменту для проведення перевірки будівельні роботи не виконувались, уповноважені особи замовника будівництва - Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "МАВА" - були відсутні, оскільки такі посилання жодним чином не звільняють відповідача, як суб'єкта владних повноважень, від обов'язку довести факт виявленого порушення у передбачений законом спосіб, тобто шляхом фіксації порушень у відповідному акті.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» стосовно того, що в контексті ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлення факту наведення недостовірних відомостей є самостійною підставою для скасування декларацій, адже такий факт повинен бути підтверджений доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та мають бути отримані контролюючим органом у передбаченому порядку.

Твердження відповідача в межах даної справи щодо відсутності обов'язку зі складання акту перевірки за наслідками проведення контролю суперечать положенням п. 16 та 18 Порядку №553, згідно з якими за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стали висновки про недостовірність даних, зазначених у скасованих деклараціях, що підтверджується висновком експерта від 26.04.2017 №113-1/04/2017, який був складений на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрохолдинг-Інвест", яке оплатило дану послугу, що підтверджується відповідним договором від 06.04.2017 та платіжними дорученнями №214 від 24.05.2017 та №211 від 16.05.2017. Вказаний висновок був наданий Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, та слугував єдиним доказом допущених порушень, в результаті виявлення яких було прийнято спірний наказ від 10.10.2017 №323 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації».

В той же час, відповідачем не надано належних доказів факту проведення перевірки даних, вказаних у наведеному висновку експерта, а відтак не виконано покладеного обов'язку щодо проведення контролю, та фактично делеговано повноваження у сфері містобудівної діяльності експерту, що чинним законодавством не передбачено, та суперечить імперативним приписам: ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 39-1, 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.п. 11, 12, 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553.

В частині доводів апелянта - ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" щодо наявності дискреційних повноважень та певної свободи розсуду у відповідача, в тому числі під час проведення перевірки, то такі посилання не відповідають положенням нормативних актів, оскільки за даних обставин, контролюючий орган як суб'єкт владних повноважень повинен неухильно дотримуватись вимог законодавства при здійсненні заходів архітектурно-будівельного контролю.

Між тим, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Словосполучення «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Відтак, у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Вказане свідчить про те, що за даних обставин дискреційні повноваження відповідача хоча й мають місце, проте повинні застосовуватись з урахуванням інтересів суб'єкта господарювання для уникнення можливого порушення прав останнього, а тому доводи апелянта щодо наявності права, а не обов'язку відповідача складати акт за наслідками перевірки є необґрунтованими, з урахуванням обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Всупереч вказаному, Департаментом не доведено належними доказами та не аргументовано у встановленому порядку правомірність своїх дій під час здійснення заходів державного архітектурного контролю будівельних робіт з реконструкції з надбудовою надземного паркінгу по вул. Борщагівська, 154-А, у Солом'янському районі м. Києва.

Враховуючи все вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва під час винесення оскаржуваного наказу порушено процедуру його прийняття, без проведення перевірки, оформленої належним чином та проведеної у межах встановлених строків, а відтак встановлено підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 10.10.2017 №323 "Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації".

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи апелянтів, які стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційних скарг, то колегія суддів також критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом"; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрохолдинг-Інвест» та Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 13.07.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук