Справа № 826/702/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 липня 2018 року справа №826/702/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної архітектурно - будівельної інспекції України (далі по тексту - позивач, ДАБІ)
доДержавної регуляторної служби України (далі по тексту - відповідач, ДРС України)
третя особаПриватне акціонерне товариство "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" (далі по тексту - третя особа, ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО")
провизнання протиправними та скасування розпорядження Державної регуляторної служби України про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування від 25 лютого 2013 року №117

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним розпорядження відповідача про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, обгрунтовуючи позовні вимоги наступним: оскаржуване розпорядження прийнято поза межами компетенції та повноважень ДРС України, при цьому вважає, що відповідач втрутився у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень; заяву ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" про переоформлення ліцензії на безстрокову, подану в порядку частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", повернуто без розгляду правомірно, оскільки при переоформленні ліцензії слід керуватися Порядком ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1396.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/702/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач надав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що оскаржуване розпорядження прийнято правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, оскільки позивачем порушено вимоги частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" та протиправно відмовлено у переоформленні ліцензії.

Третя особа у письмовому запереченні проти позову зазначила про правомірність прийняття оскаржуваного розпорядження та невідповідність дій позивача щодо відмови у переоформленні ліцензії.

27 вересня 2017 року відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент подання клопотання), відповідно до якої суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, яке мотивоване тим, що чинним законодавством не встановлено права суб'єкта владних повноважень на звернення до суду щодо оскарження рішення спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Розглянувши вказане клопотання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно частини другої статі 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У свою чергу, обов'язковою складовою поняття "суб'єкт владних повноважень" є здійснення владних управлінських функцій органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою.

Суд звертає увагу на те, що в межах спірних правовідносин, ДАБІ не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб'єктом владних повноважень, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а звертається до адміністративного суду з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів щодо перевірки законності прийняття оскаржуваного розпорядження ДРС України, як суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що спір у даній справі є публічно-правовим та підсудний Окружному адміністративному суду міста Києва.

В судовому засіданні 27 вересня 2017 року представники відповідача та третьої особи проти позову заперечили; представник позивача до суду не прибув, попередньо подавши клопотання про розгляд справи без участі представника, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" звернулося до позивача із заявою від 28 вересня 2016 року №054/6241, у якій, посилаючись на частину шосту статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" просив переоформити ліцензію серії АВ №595114 на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, строк дії якої встановлено з 12 жовтня 2011 року по 12 жовтня 2016 року, на безстрокову.

За результатами розгляду вказаної заяви, ДАБІ листом від 12 жовтня 2016 року №40-402-1861, повернула ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" оригінал ліцензії з додатком, зазначивши, що при переоформленні ліцензії слід керуватися Порядком ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1396.

У свою чергу, ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО", вважаючи протиправною відмову ДАБІ у переоформленні ліцензії, звернулось із скаргою на дії ДАБІ до Експертно-апеляційної ради при Державній регуляторній службі України.

Згідно витягу з протоколу засідання Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України від 23 листопада 2016 року №13-16, за результатами розгляду скарги ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" від 31 жовтня 2016 року, прийнято рішення №3.3, яким встановлено порушення ДАБІ вимог частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Враховуючи вказане рішення, на підставі пункту 8 частини першої статті 4, частини одинадцятої статті 5 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ДРС України видано розпорядження від 24 листопада 2016 року №117 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, відповідно до якого позивача зобов'язано усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" розглянувши заяву ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" з урахування вимог сказаної статті.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступного.

28 червня 2015 року набрав чинності Закон України "Про ліцензування видів господарської діяльності", який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року №724 (далі по тексту - Положення), Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2 Положення визначено, що Державна регуляторна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Положення на Державну регуляторну службу України покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Статтею 4 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування: 1) розробляє основні напрями розвитку сфери ліцензування та вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо її вдосконалення; 2) узагальнює практику застосування нормативно-правових актів з питань ліцензування; 3) погоджує проекти нормативно-правових актів у сфері ліцензування (у тому числі ліцензійні умови), що розробляються та/або приймаються органами виконавчої влади, державними колегіальними органами; 4) здійснює методичне керівництво, інформаційне забезпечення діяльності органів ліцензування та визначає форму ліцензійного звіту; 5) здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; 6) утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність; 7) має право для цілей Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування отримувати від органу ліцензування копії документів, які стосуються прийнятого ним рішення, що оскаржується до спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, та залучати на громадських засадах державних службовців, науковців та інших фахівців (за згодою їхніх керівників) для одержання консультацій та проведення експертизи документів у сфері ліцензування, а також запитувати і отримувати інформацію, документи чи матеріали; 8) видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; 9) порушує питання щодо відповідальності посадових осіб органів ліцензування, які прийняли рішення, скасоване на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; 10) забезпечує підвищення кваліфікації працівників органу ліцензування, до посадових обов'язків яких належить забезпечення виконання повноважень у сфері ліцензування; 11) одержує інформацію з питань ліцензування та контролю за наявністю ліцензій у суб'єктів господарювання від органів ліцензування, органів, що здійснюють контроль за наявністю ліцензій, зокрема щорічний ліцензійний звіт та щорічний звіт про виявлення безліцензійної діяльності; 12) має безоплатний доступ до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Частиною одинадцятою статті 5 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" встановлено, що рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов'язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

З аналізу наведених правових норм вбачається обов'язок ДРС України, як спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, розглянути рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів та прийняти відповідне розпорядження.

Досліджуючи питання правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження, суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом вище, позивач відмовив ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" у переоформленні ліцензії з визначеним строком дії на безстрокову, посилаючись на положення пункту 12 Порядку ліцензування певних видів господарської діяльності у будівництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1396 (далі по тексту - Порядок), згідно якого строк дії ліцензії становить п'ять років, а для суб'єктів будівельної діяльності, які отримують її вперше - три роки.

Разом з тим, частиною дванадцятою статті 13 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" встановлено, що ліцензія видається на необмежений строк.

Відповідно до частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти.

Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону: види господарської діяльності яких звужені, підлягають переоформленню, що здійснюється органом ліцензування у триденний строк безкоштовно; які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

З огляду на зазначене вбачається, що положення Порядку, в частині визначення строку дії ліцензій, суперечать положенням частини дванадцятої статті 13 та частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", які встановлюють, що ліцензії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими.

У свою чергу, частиною восьмою статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачено, що Кабінету Міністрів України необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Таким чином, пункт 12 Порядку, яким встановлено строк дії ліцензії, не підлягає застосуванню при вирішенні органом ліцензування питання щодо видачі безстрокових ліцензій та переоформлення ліцензій з обмеженим строком дії, які набули статусу безстрокових згідно із законом, та можуть бути переоформлені на безстрокові за заявою ліцензіата.

Отже, виходячи зі змісту частини шостої статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", суд приходить до висновку, що ліцензія ПрАТ "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО" набула статусу безстрокової з 28 червня 2015 року та може бути переоформлена органом ліцензування за відповідною заявою, а тому дії позивача щодо відмови у переоформленні ліцензії третій особі не відповідають вимогам закону, що свідчить про правомірність прийняття оскаржуваного розпорядження.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що приймаючи оскаржуване розпорядження, відповідач втрутився в його дискреційні повноваження, з огляду на наступне.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу на те, що нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування та прийняття відповідних розпоряджень є обов'язком ДРС України, у свою чергу, прийняттям оскаржуваного розпорядження відповідач не позбавив позивача права на власний розсуд обрати спосіб усунення виявлених порушень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги нормативно і документально не підтверджуються, а оскаржуване розпорядження є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ДАБІ не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Державній архітектурно-будівельній інспекції України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 37471912) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов