Справа № 820/3854/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 р. Справа № 820/3854/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Супруна Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61105, АДРЕСА_1) до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (, вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ, 44073), тертя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд з урахуванням уточнюючого адміністративного позову: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 73 від 11.04.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.2018 Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області повідомило ОСОБА_1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та надало під розпис копію рішенням про скасування дозволу на імміграцію № 73 від 11.04.2018 року та копію висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 1, 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 02.07.2018 року, згідно зі змістом якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки, відповідач діяв у межах та спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Третя особа, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області не скористався правом подання письмових пояснень щодо позову або відзиву, відповідно до ч. 1 ст. 176 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином. До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 11.07.2018 року надійшло клопотання представника позивача про проведення розгляду адміністративної справи за його відсутності та позивача.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Суд зазначає, що п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст.ст. 4, 229 КАС України суд приходить до висновку про наявність беззаперечних підстав для розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2007 року керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Київській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особі, яка є батьком іммігрантки та його неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та документовано посвідкою на постійне проживання серії КВ НОМЕР_3.

26.02.2018 до УДМС України в Київській області надійшов запит за № 6301.8.1/4052-18 від ГУ ДМС України в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію позивачу, який звернувся про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку з непридатністю для використання посвідки.

Згідно з висновку УДМС України в Київській області від 11.04.2018 щодо законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1, та неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент прийняття документів у її батька, не мав дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено її належність до громадянства України, у зв'язку з чим, позивач не міг бути визнаний як батько іммігрантки. На підставі вказаних обставини, відповідачем зроблено висновок про те, що рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1 прийнято усупереч законодавства, а тому, доцільним є скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1.

Відповідно до даного висновку запропоновано скасувати повністю рішення ВГІРІФО ГУ МВС України в Київській області про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вжиття заходів щодо вилучення посвідки на постійне проживання КВ № НОМЕР_2 від 03.08.2007 року.

У зв'язку з чим, 11.04.2018 УДМС України в Київській області прийнято рішення № 73, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, виданий 03.08.2007 року на підставі п.1,6 ч. 1, ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Суд зазначає, що умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Приписами пп. 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону № 2491-ІІІ визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Статтею 9 Закону № 2491-ІІІ встановлено, що до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Статтею 10 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час оформлення посвідки) встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Пунктом 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (в редакції, яка діяла на час надання посвідки) передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Таким чином, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Як зазначено вище, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 03.08.2007 прийняло рішення про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особі, яка є батьком іммігрантки та документовано посвідкою на постійне проживання серії КВ № НОМЕР_2 з терміном дії "безстроково".

Отже, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, проводив перевірку законності залишення позивача на постійне проживання на території України та керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених у ст. 10 Закону України "Про імміграцію", не виявив, у зв'язку з чим видав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію" (у редакції, що діяла на час прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу), дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, дозвіл на імміграцію може бути скасований у випадках, передбачених пунктами 1-5 статті 12 вказаного Закону, а також в інших випадках, передбачених Законами України (пункт 6 ст.12 Закону України "Про імміграцію"), тобто Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію. Не надано суду доказів існування підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України "Про імміграцію", а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того суд звертає увагу, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, ВГІРФО УМВС України в Київській області, як уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Як вже зазначалось судом раніше, ні у висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1, ні у рішенні про скасування дозволу на імміграцію не міститься жодної інформації щодо виявлення неправдивих відомостей, наданих позивачем, не зазначено на підставі яких саме підроблених документів чи документів, що втратили чинність, було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україні у 2007 році.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" є обов'язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Отже, відповідачем при прийняті спірного рішення не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, при відсутності будь-якої вини позивача у виниклих обставинах, суттєво порушує права позивача.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття рішення № 73 від 11.04.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61105, АДРЕСА_1), діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61105, АДРЕСА_1) до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (, вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ, 44073), тертя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 73 від 11.04.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61105, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Київській області (, вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ, 44073) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 12 липня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун