Справа № 826/23112/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центер» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центер» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2015 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16.09.2015 року № та № .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII стосується обмежень щодо проведення перевірок лише за попередній 2015 та 2016 рокам календарний рік, тобто лише за 2014 рік, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в межах компетенції контролюючого органу, на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку ТОВ «ІПП-Центр» з питань своєчасності сплати податків до бюджету.

За наслідками перевірки складено акт від 16.09.2015 року № 610/2655-15-05 яким встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

16.09.2015 року Відповідачем на підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким у зв'язку із порушенням граничних строків сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 163929,00 грн на 30 календарних днів ТОВ «ІПП-Центр» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, що складає 32785,80 грн;

№ , яким у зв'язку із порушенням граничних строків сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 118918,00 грн на 21 та 1 календарних днів ТОВ «ІПП-Центр» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10%, що складає 11891,80 грн.

Задовольняючи вказаний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Кодекс) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій)

За приписами пункту 76.1 статті 76 Кодексу камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи-підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З вказаного слідує, що обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються лише підприємств, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Тобто, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року в справі №818/1452/15 (К/800/38426/15).

Разом з тим, дохід ТОВ «ІПП-Центр» за попередній календарний рік не дорівнює та не перевищує 20 мільйонів гривень.

При цьому, податковим органом не спростовано належними та допустимими доказами наявність у ТОВ «ІПП-Центр» обсягу доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, тобто за 2014 рік.

Також, Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що у межах спірних правовідносин були наявні передбачені положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII обставини, необхідні для проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр», а саме: дозвіл Кабінету Міністрів України, заявка суб'єкта господарювання щодо його перевірки, рішення суду або відповідні вимоги Кримінального процесуального кодексу України.

Твердження Відповідача про те, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII стосується обмежень щодо проведення перевірок лише за попередній 2015 та 2016 рокам календарний рік, тобто лише за 2014 рік, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаного положення приписи наведеного Закону не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у контролюючого органу були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення камеральної перевірки ТОВ «ІПП-Центр», за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

За таких обставин, вказана перевірка, не може створювати юридично значимих наслідків, зокрема, у вигляді прийнятих на її підставі податкових повідомлень-рішень від 16.09.2015 року № та № .

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення як такі, що прийняті на підставі безпідставно проведеної перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 10.07.2018 року.