Справа № 2140/1332/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 липня 2018 р. м. ХерсонСправа № 2140/1332/18

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Морська Г.М., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, Державної пенітенціарної служби України про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі-відповідач-1), Державної пенітенціарної служби України (далі-відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної пенітенціарної служби України № 278/ОС-16 с від 29 грудня 2016 в частині звільнення позивача з органів Державної кримінально- виконавчої служби України полковника внутрішньої служби , т.в.о. начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на підставі ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію";

- поновити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді т.в.о начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 01 січня 2017 року;

- стягнути з управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 208582.88 грн.

Крім того, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Дослідивши адміністративний позов, додані до нього документи та заяву про поновлення строку звернення до суду встановлено наступне.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Державної пенітенціарної служби України № 278/ОС-16 с від 29 грудня 2016р. позивача звільнено 31.12.2016р. з посади т.в.о. начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. При цьому, основною підставою для прийняття рішення щодо мого звільнення слугував факт прийняття постанови № 348 Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції», відповідно до якої Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби за переліком згідно з додатком 1, серед яких управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, а також утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, що є територіальними органами Міністерства юстиції. Позивач вважає, наказ про його звільнення протиправним з огляду на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої створює обов'язок работодавця по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

10 липня 2018р. позивач звернувся до суду з даним позовом та просить поновити його на посаді з 01.01.2017р. Обґрунтовуючи, поважність пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що про порушення своїх прав та процедури вивільнення працівників йому стало відомо лише з листа Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 26.04.2018р. В той же час, далі за текстом цієї ж заяви вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа від 26.06.2018р.

Крім того, позивач посилається на пропуск строку звернення до суду через тривалі процедури судового захисту своїх пенсійних прав, які не визнавались відповідачем.

Однак, враховуючи, що позивач був звільнений 31.12.2016р., а звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі лише 10.07.2018р., тобто більш ніж через півтора року, посилаючись на необізнаність про порушення своїх трудових прав протягом цього строку не може вважатись поважними причинами.

Щодо посилання позивача на тривалість захисту своїх пенсійних прав, слід звернути увагу, що вказані причини пропуску строку не моожуть вважатись поважними, оскільки поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Судовий захист пенсійних прав позивача не є непереборною обставиною, яка пов'язана із труднощами для для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Таким чином з позовної заяви, заяви про поновлення строків та доданих документів вбачається, що ОСОБА_1, будучи звільненим 31.12.2016р. не був обмежений у можливості дізнатись про порушення своїх прав та інтересів і звернутись до суду в межах встановлених законодавством строків. А звернувшись за захистом своїх трудових прав більш ніж через півтора року не надав доказів на поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до п. 8 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається, зокрема перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Вказані вимоги кореспондуються з положеннями ст.94 КАС України, в якій зазначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, в позовній заяві відсутні зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, а копії доданих до позову документів не завірені.

Враховуючи викладені обставини вбачаються підстави для залишення позовної заяви без руху та надати позивачу строк для подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши інші підстави для поновлення строку, а також для надання до суду завірених належним чином копій документів, доданих до позову із зазначенням інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів цих доказів.

Керуючись ч. 1 ст. 169 КАС України,

ухвалив:

Залишити позовну заяву без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання даної ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви документи до суду направляти із вказівкою на номер справи 2140/1332/18 та зазначенням прізвища судді, який прийняв ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремо не оскаржується.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Суддя Морська Г.М.