Справа № П/811/502/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 року

справа № П/811/502/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі № П/811/502/18 (головуючий 1-ї інстанції Хилько Л.І.) за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.02.2018 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України, в якому просив стягнути заборгованість з податку на додану вартість в загальній сумі 193411 грн., яка виникла у зв’язку з несплатою до бюджету по строку сплати узгодженого зобов’язання на підставі поданих податкових декларацій з податку на додану вартість № від 19.12.2017 року за листопад 2017 року в сумі 34183 грн. (по строку сплати - 30.12.2017 року) та № від 19.01.2017 року за грудень 2017 року в сумі 159228 грн. (по строку сплати - 30.01.2018 року).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резервів України на користь Державного бюджету України заборгованість в сумі 193411 грн. 00 коп. із рахунків у банках, що обслуговують такого платника та з рахунків платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості в сумі 58183 грн. та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити вимоги скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області є суб’єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Відповідач - Державне підприємство «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України (ЄДРПОУ 0951862).

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість в загальній сумі 193411 грн., який виник у зв’язку з несплатою до бюджету по строку сплати узгодженого зобов’язання на підставі поданих податкових декларацій з податку на додану вартість:

- № від 19.12.2017 року за листопад 2017 року в сумі 34183 грн. по строку сплати - 30.12.2017 року (а.с.7);

- № від 19.01.2017 року за грудень 2017 року в сумі 159228 грн. по строку сплати - 30.01.2018 року (а.с.6).

Раніше, 11.04.2014 року податковим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ю» №369-25 на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов’язаннями станом на 10.11.2014 року - 34401,88 грн., яку отримано відповідачем 22.04.2014 року (а.с.8).

Згідно інтегрованої картки платника ПДВ на момент подання позову (13.02.2018 року) за відповідачем рахується податковий борг в сумі 600614 грн. 06 коп. (а.с.5).

Податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з податку на додану вартість в загальній сумі 193411 грн., яка виникла у зв’язку з несплатою до бюджету по строку сплати узгодженого зобов’язання на підставі поданих податкових декларацій з податку на додану вартість № від 19.12.2017 року та № від 19.01.2017 року, посилаючись на ту обставину, що підприємством на день подання позову зазначена заборгованість в добровільному порядку не погашена.

Колегія суддів, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Відповідно до п.п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкове зобов’язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із п.п.14.1.39, п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов’язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Сума узгодженого грошового зобов’язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, є податковим боргом.

Як зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість в загальній сумі 193411 грн., який виник у зв’язку з несплатою до бюджету про строку сплати узгодженого зобов’язання на підставі поданих податкових декларацій з податку на додану вартість:

- № від 19.12.2017 року за листопад 2017 року в сумі 34183 грн. по строку сплати - 30.12.2017 року (а.с.7);

- № від 19.01.2017 року за грудень 2017 року в сумі 159228 грн. по строку сплати - 30.01.2018 року (а.с.6).

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Матеріалами справи підтверджується, та вказану обставину не заперечує та не спростовує апелянт, що 11.04.2014 року податковим органом сформовано податкову вимогу форми «Ю» №369-25 на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов’язаннями станом на 10.11.2014 року - 34401,88 грн., яку отримано відповідачем 22.04.2014 року (а.с.8).

Апелянтом не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів оскарження вказаної податкової вимоги, та в матеріалах справи такі докази відсутні, як і відсутні докази відкликання вказаної вимоги податковим органом.

Згідно інтегрованої картки платника ПДВ на момент подання позову (13.02.2018 року) за відповідачем рахується податковий борг в сумі 600614 грн. 06 коп., тобто після направлення (вручення) податкової вимоги форми «Ю» №369-25 від 11.04.2014 року податковий борг не погашався в повному обсязі, а відтак податкова вимога додатково контролюючим органом відповідачу не надсилалась.

Апелянтом не заперечується наявність податкового боргу з податку на додану вартість, який виник у зв’язку з несплатою до бюджету про строку сплати узгодженого зобов’язання на підставі поданих податкових декларацій з податку на додану вартість № від 19.12.2017 року та № від 19.01.2017 року.

Проте апелянт вважає, що сума такого боргу повинна бути зменшена на 58183 грн. у зв’язку з частковою сплатою ним податку на додану вартість.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення №29 від 12.01.2018 року підприємством сплачено ПДВ за листопад 2017 року в сумі 34183 грн., згідно платіжного доручення №30 від 12.01.2018 року підприємством сплачено ПДВ за грудень 2017 року в сумі 24000 грн. (а.с.26, а.с.27).

Як зазначалось вище, згідно інтегрованої картки платника ПДВ на момент подання позову (13.02.2018 року) за відповідачем рахувався податковий борг в сумі 600614 грн. 06 коп., а відтак сплачені суми згідно платіжних доручень №29 від 12.01.2018 року в сумі 34183 грн. та №30 від 12.01.2018 року в сумі 24000 грн. контролюючим органом зараховані на погашення податкового боргу, який виник раніше (а.с.39-45).

Так, за правилами пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов’язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов’язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.95.1 і п.95.2 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Абзацем 1 п.95.3 ст.95 ПК України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів сплати узгодженої податкової заборгованості в загальній сумі 193411,00 грн., а також доказів, що заборгованість, в рахунок погашення якої спрямовано сплачені відповідачем кошти в загальній сумі 58183 грн., розстрочена за рішеннями судів, та в матеріалах справи такі докази відсутні, а відтак доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими.

З урахуванням наведених вище обставин у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги позову знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, судом першої інстанції об’єктивно, повно та всебічно з’ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 4, 12, 77, 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі № П/811/502/18 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі № П/811/502/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак