Справа № 810/1637/18
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 липня 2018 року № 810/1637/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в місті Києві матеріали адміністративної справи за позовом заступника керівника Менської місцевої прокуратури до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

заступник керівника Менської місцевої прокуратури звернувся до суду в порядку ч. 4 ст. 53 КАСУ, пред'явивши вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 4236, 80 грн., що еквівалентно сумі 139 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 31.08.2017 р.

Ухвалою суду (суддя Головенко О.Д.) від 21.05.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі.

Справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, - ч. 1 ст. 35 КАСУ.

Відповідно до ч. 9 ст. 31 КАСУ, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

У звязку з перебуванням судді Головенка О. Д. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на виконання вимог ч. 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського окружного адміністративного суду, затверджених рішенням зборів суддів КОАС від 04.04.2016 р., Положення про АСДС, затвердженого ОСОБА_2 суддів України № 30 від 26.11.2010 р., з наступними змінами і доповненнями, з метою додержання процесуальних строків, встановлених КАСУ, на підставі розпорядження керівника апарату КОАС від 09.07.2018 р. було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи із вищевикладених підстав.

Внаслідок автоматизованого розподілу 09.07.2018 р. матеріали справи були передані для розгляду судді Брагіній О.Є.

У разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом, - ч. 2 ст. 35 КАСУ.

В силу вимог ч. 13 ст. 171 КАСУ, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Пунктом 2, 11 ч. 5 ст. 160 КАСУ встановлено, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення цих вимог, у позові не зазначено реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також засобів звязку та адреси електронної пошти відповідача; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАСУ, суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 73 КАСУ визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Слід зазначити, що у абз. 27 п. 2 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (далі Правила № 270), зазначено, що розрахунковим документом є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Згідно Правил № 270, реєстроване поштове відправлення (рекомендований лист) це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що у якості доказів направлення відповідачеві копії позовної заяви з додатками надано оригінал фіскального чеку від 30.03.2018 р. Оскільки законодавець вимагає у якості доказу відправлення копії позовної заяви з додатками надання рекомендованого листа з повідомленням про вручення, доказуванню підлягає не факт відправлення певних документів відповідачеві, а факт їх вручення. Оригінал фіскального чеку не дає можливості встановити вміст поштового відправлення та повної адреси одержувача. Тому, суддя вважає, що фіскальний чек не є належним доказом у розумінні положень ч. 2 ст. 161 КАСУ.

В силу положень ч. 4 ст. 53 КАСУ, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, у відповідності із встановленими процесуальним законом нормами судом не встановлено обєктивних обставин, які свідчать про наявність в ній обовязкових вимог відповідно до ч. 4 ст. 53 КАСУ.

Таким чином, на виконання вимог вищевказаного положення законодавства, прокурору слід обґрунтувати з документально підтверджуючими доказами, в чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність його захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з урахуванням висновків, покладених в основу рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99.

Крім того, в порядку усунення недоліків позовної заяви та приведення її у відповідність до вимог процесуального закону, слід врахувати таке:

у резолютивній частині рішення Конституційного Суду України зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

З огляду на викладене, суд вкотре констатує, що прокурор має право звертатись до суду з позовом в інтересах держави лише у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність порушеного інтересу держави у даній справі прокурор обґрунтовує несплатою субєктами господарювання плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у добровільному порядку, що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та, на думку прокурора, суттєво порушує інтереси держави.

Крім того, прокурор у своїй позовній заяві посилається на відсутність органу, уповноваженого відповідно до вимог чинного законодавства, звертатися до суду з позовом про примусове стягнення вищезазначеної плати, у звязку з чим суд констатує таке:

засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовані Законом України від 05.04.2001 р. № 2344-ІІІ «Про дорожній рух» (далі ОСОБА_3 № 2344-ІІІ).

ОСОБА_3 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, - ст. 3 Закону № 2344-ІІІ.

Статтею 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що Верховна ОСОБА_2 України визначає основні напрями державної політики у сфері автомобільного транспорту, законодавчі основи її реалізації.

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; інші повноваження, визначені законами та покладені на нього Президентом України.

В свою чергу, ст. 60 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.

Крім того, постановою КМУ від 08.11.2006 р. № 1567 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок № 1567).

ОСОБА_3 Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, - п. 1 Порядку № 1567.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи, - п. 3 Порядку № 1567.

Крім того, постановою КМУ від 27.06.2007 р. № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, - п. 1 Порядку № 879.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції, - п. 3 Порядку № 879.

Кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету, - п. 26 Порядку № 879.

В свою чергу, суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань) врегульовані Законом України від 30.06.1993 р. № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» (далі ОСОБА_3 № 3353-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ОСОБА_3 № 3353-ХІІ, до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить, зокрема: підготовка проектів законів, нормативних актів з питань дорожнього руху та його безпеки, а також відповідальності за їх порушення на території України; контроль за виконанням законодавства про дорожній рух тощо.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону № 3353-ХІІ, до компетенції органів влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад, обласних, Київської та Севастопольської державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема: державний нагляд та контроль за дотриманням законодавства про дорожній рух та його безпеку, за діяльністю підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання щодо планування та виконання заходів з безпеки дорожнього руху, вимог екологічної безпеки; контроль за справлянням державних і місцевих податків, зборів та інших обов'язкових платежів у сфері дорожнього руху; контроль за справлянням державних і місцевих податків, зборів та інших обов'язкових платежів у сфері дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху.

До компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; накладання у межах своєї компетенції адміністративних стягнень за порушення законодавства у сфері дорожнього руху та його безпеки; керівництво роботою по справлянню податків, зборів та інших обов'язкових платежів у сфері дорожнього руху. Органи, визначені частиною першою цієї статті, мають право розглядати і вирішувати інші питання, які відповідно до чинного законодавства належать до їх відання (ст. 6 Закону № 3353-ХІІ).

Контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль), - ст. 52 Закону № 3353-ХІІ.

Відповідно до п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: 15) здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; 23) здійснює контроль за внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами України; 27) здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; 28) видає в установленому порядку обовязкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів з питань безпеки на транспорті та здійснює контроль за виконанням таких приписів; 29) у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення; 62) здійснює інші повноваження, визначені законом.

В свою чергу, у відповідності до вимог процесуального закону, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України, - ч. 4 ст. 5 КАСУ.

Таким чином, у взаємозвязку із вищенаведеними нормами чинного законодавства в межах спірних правовідносин, твердження прокурора про відсутність органу, уповноваженого відповідно до чинного законодавства, звертатися до суду з позовом про примусове стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, не є обґрунтованими.

Юридичним фактом, що порушує інтереси держави у спірних правовідносинах, прокурор визначає несплату відповідачем до Державного бюджету України вищезазначеної плати в розмірі 4236, 80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАСУ, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Так, відповідно до ст. 131-1 Конституції України в редакції Закону України від 02.06.2016 р. № 1401-VIII, в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Таким чином Конституцією України передбачено дві обовязкові вимоги для виникнення у Прокурора права на представництво інтересів держави: 1) доведення, що обставини звернення є виключним випадком і 2) представництво здійснюється в порядку, визначеному законом.

Буквальний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що прокурор має право звертатись до суду з позовом лише у визначених законом випадках.

Що таке «виключні випадки», дає розуміння ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка регулює питання представництва прокуратурою інтересів держави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно з приписами вказаних норм, прокурор не може здійснювати представництво ані іноземців, ані особи без громадянства, ані юридичних осіб, які не є держаними органами, підприємствами, установами, організаціями.

З вищезазначеного також слідує, що представництво інтересів держави прокурором в суді не повинно мати на меті підміну субєкта виконання владних управлінських функцій, а має на меті спонукати до виконання у разі неналежного здійснення таких функцій субєктом владних повноважень, якого представлятиме прокурор в суді.

Отже, із вищевикладеного слідує, що для визначення судом права прокурора на звернення до суду для захисту інтересів держави, існує дві умови: 1) доведення порушення чи загрози порушення саме інтересів держави (а не окремої громади); 2) доведення належними і допустимими доказами, що захист цих інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

На противагу вимогам законодавства України, заява прокурора не містить ні обґрунтувань в чому саме полягає інтерес держави, ні обґрунтувань неможливості іншим органом державної влади, до компетенції якого належить вирішення питань у спірних правовідносинах, самостійно звернутись з аналогічним позовом до суду.

Відсутність виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», унеможливлює вирішення питання судом щодо продовження розгляду даної справи.

Під час приведення позовної заяви у відповідність до вимог процесуального закону, прокурору необхідно обґрунтувати з документально підтверджуючими доказами, що захист інтересів у спірних правовідносинах не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Крім того, за загальним правилом ст. 55 КАСУ сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

На підставі ч. 3 ст. 59 КАСУ довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом чи установчими документами. Оригінали документів, зазначених у ст. 59 КАСУ, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них засвідчені у визначеному законом порядку, приєднується до матеріалів справи.

Позовна заява заступника керівника Менської місцевої прокуратури в інтересах держави підписана ОСОБА_4, до якої не додано оригіналу документа на підтвердження його повноважень, та те, що саме ОСОБА_4 займає вказану посаду та наділений повноваженнями, як станом на день подання позову (03.04.2018 р.), так і станом на день прийняття рішення про залишення позову без руху, від імені Менської місцевої прокуратури, в інтересах держави, звертатися до суду з даним позовом, у тому числі з правом підписання процесуальних документів.

Виходячи з того, що у додатках до позовної заяви та в матеріалах справи відсутні оригінали документів (або засвідчені підписом судді копії з них) на підтвердження повноважень та обіймання займаної посади особи, яка підписала позов, прокурору в порядку усунення недоліків позову, слід представити суду оригінали вищевказаних документів.

Як слідує із поданого позову, його предметом є несплата ФОП ОСОБА_1 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у добровільному порядку.

Частинами 1 та 2 ст. 122 КАСУ передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що прокурор звернувся до суду з даним позовом 03.04.2018 р. (здано до відділу поштового звязку 30.03.2018 р.), в той час як підстави звернення до суду виникли у прокурора 28.12.2017 р., що підтверджено ксерокопією листа № 2641/40/1-17 від 20.12.2017 р., який отриманий прокурором 28.12.2017 р. (а.с. 10-11).

Таким чином, обчислення тримісячного строку звернення до суду прокурора з даним позовом почалося з 29.12.2017 р. Останнім днем звернення до суду прокурора в межах тримісячного строку звернення до суду є 29.03.2018 р. В свою чергу, прокурор з даним позовом звернувся до суду поза межами тримісячного строку, а саме 30.03.2018 р., про що свідчить календарний штемпель ВПЗ на конверті (штрих кодовий ідентифікатор 190), в якому надійшов позов, натомість, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску вказаного строку, матеріали позовної взагалі заяви не містять.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАСУ, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В порушення вимог ч. 6 ст. 161 КАСУ, прокурором проігноровані положення вищевказаного процесуального закону з огляду на відсутність заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

З огляду на те, що матеріали позовної заяви оформлені не належним чином, чого вимагає Кодекс адміністративного судочинства України, суддя визнав за необхідне залишити позовну заяву без руху на підставі ч. 13 ст. 171 КАСУ.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені на протязі п'яти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду: належним чином оформленої позовної заяви у відповідності до вимог ст.ст. 160, 161, з урахуванням положень ст. 53 КАСУ, з обовязковим обґрунтуванням підстав для звернення до суду (обґрунтування змісту державного інтересу та неможливості здійснювати самостійно повноваження іншим органом у спірних правовідносинах), враховуючи висновки суду; зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також засобів звязку та адреси електронної пошти відповідача; доказу направлення відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії позовної заяви із додатками з урахуванням усунутих недоліків; доказів, якими підтверджується кожна обставина справи; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; оригіналів документів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позов від 27.03.2018 р. № 1590 вих.18 та доказів обіймання ОСОБА_4 займаної посади заступника керівника Менської місцевої прокуратури як станом на день подання позову (03.04.2018 р.), так і станом на день подання відповідних документів до суду в порядку усунення недоліків позовної заяви; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску вказаного строку.

Керуючись ст.ст. 31, 35, 53, 122, 123, 160, 161, 171, 243, 248, 256 КАСУ, суддя

у х в а л и в:

адміністративну справу № 810/1637/18 прийняти до свого провадження. Справа розглядатиметься одноособово суддею Брагіною О.Є.

Протягом пяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде залишена без розгляду відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАСУ, яка кореспондується із ч. 15 ст. 171 КАСУ.

Копію ухвали надіслати позивачеві для виконання, відповідачеві для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Брагіна О.Є.