Справа № 727/8035/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року

Київ

справа №727/8035/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15967/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року (суддя Смотрицький В.Г.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (судді Боровицький О.А., Матохнюк Д.Б., Сапальова Т.В.) у справі № 727/8035/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУ ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ, в якому просив визнати неправомірними дії та рішення управління ГУ ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Шевченківський районний суд м. Чернівці постановою від 29 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суди першої і апеляційної інстанцій дійшли висновку, що на час звернення позивача до ГУ ПФУ із заявою призначити пенсію відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ ця норма втратила свою дію на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Загальний стаж роботи, який враховується позивачу для вислуги років, на день звернення із заявою становив 22 роки 4 місяці 5 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 2 місяці 13 днів, що є меншим від необхідного показника для осіб, які звертаються за призначенням пенсії в період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, а саме 22 роки 6 місяців.

З огляду на це суди дійшли висновку про законну і правомірну відмову відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років за період роботи в органах прокуратури згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII.

ОСОБА_1 не погодився із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і в березні 2017 року звернувся із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Указує на те, що з прийняттям Закону № 1697-VII звузилися його соціальні гарантії щодо гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення за наявності 20 років вислуги та визначення розміру пенсії. Для недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, вважає, що з урахуванням наявності в нього на час звернення до пенсійного органу стажу, який становить 22 роки 4 місяці 5 днів, йому має бути призначена пенсія за вислугу років згідно зі статтею 501 Закону № 1789-ХІІ без обмеження максимального розміру. На думку скаржника, він набув право на пенсію за вислугу років саме за цим Законом до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).

У запереченнях на касаційну скаргу ГУ ПФУ акцентує увагу на тому, що позивач звернувся у вересні 2016 року із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, який втратив чинність, а пенсійний орган йому відмовив у такому призначені з урахуванням норм чинного законодавства.

Зазначає, що права на призначення пенсії за вислугу років позивач на момент звернення до пенсійного органу не мав, оскільки з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII і, крім того, не мав необхідного стажу, визначеного цим же Законом для такого призначення.

Просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди встановили, що позивач ОСОБА_1 працює в органах прокуратури та 06 вересня 2016 року звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідності до статті 501 Закону № 1789-ХІІ .

Листом від 16 вересня 2016 № 9611/16 відповідач відмовив позивачу у призначенні вказаної пенсії.

Щодо застосування до спірних відносин Закону № 213-VIII у системному зв'язку із нормами права, що регулюють ці відносини, слід зазначити таке.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 213-VIII його прийняття обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Законом № 213-VIII внесені аналогічні за змістом зміни, зокрема, до статті 501 Закону № 1789-ХІІ і до статті 86 прийнятого, але нечинного на той час, Закону № 1697-VIІ щодо припинення виплати пенсії та обмеження її розміру працюючим працівникам прокуратури, визначення її розміру з 01 січня 2016 року відповідно до Закону № 1058-IV та встановлення максимального розміру пенсії.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI (який значиться в наведеному переліку законів). З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно указали, що на час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу за призначенням пенсії за вислугу років це питання регулювалося статтею 86 Закону № 1697-VIІ.

Оскільки загальний стаж роботи, який враховується позивачу для вислуги років, на день звернення із заявою становив 22 роки 4 місяці 5 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 2 місяці 13 днів, що є меншим від необхідного показника для осіб, які зверталися за призначенням пенсії в період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, а саме 22 роки 6 місяців, ГУ ПФУ, коли відмовила позивачу в призначенні пенсії, діяло правомірно з урахуванням вимог чинного законодавства.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко