Справа № 808/1099/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 травня 2018 року Справа № 808/1099/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лабур М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування наказу, визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

-скасувати наказ відповідача №2973 від 01.11.2017 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_3;

-визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі наказу №2973 від 01.11.2017;

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем на підставі наказу №2973 від 01.11.2017 «Про проведення документальної позапланової перевірки громадянина ОСОБА_3» було проведено було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на походи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_3 за період з 01.01.1998 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 04.12.2017 №4752/08-01-13-04/НОМЕР_1. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 22.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 891 746,21 грн., № від 22.01.2018, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 170 грн., № від 22.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання з військового збору у сумі 490 978,85 грн. Позивач не погоджується з прийнятими рішеннями, висновками акту перевірки, а також з порядком її проведення. Стверджує, що доручення органів прокуратури не може вважатися підставою для проведення перевірки органами ДФС, крім того, діючим законодавством не передбачено право органів ДФС здійснювати контроль та перевіряти декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Висновки акту, на його думку, ґрунтуються лише на припущеннях контролюючого органу. При цьому, відповідачем було включено до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2016 рік усі активи, які було зазначено позивачем у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік та було набуте позивачем протягом життя. Позивач стверджує, що ці статки, які були відображені позивачем в електронній декларації за 2016 рік, контролюючий орган необґрунтовано та безпідставно вважає доходом , який позивач отримав у 2016 році.

Відповідач позов не визнає, з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. № 13892 від 03.05.2018). Серед іншого посилається на отримання від прокуратури у Запорізькій області інформації щодо наявності у фізичної особи- платника податків ОСОБА_3 розбіжностей між отриманими доходами за період з 1998 по 2016 і задекларованими статками в електронній декларації, як особи уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік. Згідно інформації платником податків ОСОБА_3 задекларовано в електронній декларації наданої до єдиного державного реєстру декларацій грошові активи всього на суму 36 023 018 грн. Проте, за наявною інформацією яка є в єдиному реєстрі фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, доходи платника податків за період з 1998 по 2016 роки, з яких сплачено податки та інші обов'язкові платежі, склали 2 540 582,86 грн. У зв'язку з чим, відповідно до норм Податкового кодексу України позивачу був направлений запит щодо надання пояснень та документального підтвердження. Жодних пояснень або документальних підтверджень щодо формування доходів та вартості статків зазначених у електронній декларації за 2016 рік ОСОБА_3 не надано. В ході проведеної позапланової невиїзної перевірки зроблено висновки щодо неподання до ОДПІ декларації про майновий стан і доходи отримані у 2016 році; заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 26185538,72 грн. На підставі вказаних висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 22.01.2018 №, №, №, які відповідач вважає обґрунтованими. Вважає відсутними підстави для задоволення позову позивача.

Ухвалою судді від 03.04.2018 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.05.2018.

03.05.2018 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи у цей же день.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, із підстав викладених у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

В період з 14.11.2017 по 27.11.2017 (з урахування продовження строків) фахівцем відповідача на підставі пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 44.7 ст. 44, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 та п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 01.11.2017 №2973 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 за період з 01.01.1998 по 31.12.2016, за результатом якої складено Акт від 04.12.2017 №4752/08-01-13-04/1759904.

У висновках Акту від 04.12.2017 №4752/08-01-13-04/1759904 вказано про порушення ОСОБА_3:

-пп.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п.176.1 ст. 176, п. 179.1, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України щодо неподання до ОДПІ декларацію про майновий стан і доходи отримані у 2016 ;

-пп.164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Кодексу, а саме заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 26185538,72 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 4713396,97 грн. та військового збору на суму 392783,03 грн.

На підставі акту від 04.12.2017 №4752/08-01-13-04/1759904 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

-№ від 22.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 891746,21 грн., у т.ч. 4 713 396,97 грн. - за податковим зобов'язанням та 1 178 349,24 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

-№ від 22.01.2018, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 170 грн.,

-№ від 22.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання з військового збору у сумі 490 978,85 грн., у т.ч. 392 783,08 грн. - за податковим зобов'язанням та 98195,77 грн. за штрафними (фінансовими ) санкціями.

Не погоджуючись із прийнятим наказом №2973 від 01.11.2017 про проведення перевірки, з діями відповідача щодо проведення перевірки, а також з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Як свідчать матеріали справи, до ГУ ДФС у Запорізькій області листом від 06.07.2017 №32-296 вих.17 надійшла податкова інформація від прокуратури у Запорізької області, щодо наявності у фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 розбіжностей між отриманими доходами за період з 1998 по 2016 і задекларованими статками в електронній декларації, як особи уповноваженої на виконання функції держави за 2016р. Згідно з інформацією, платником податків ОСОБА_3 задекларовано в електронній декларації наданої до єдиного державного реєстру декларації, грошові активи всього на суму 36 023 018 грн.

За наявною інформацією, яка є в єдиному реєстрі фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, доходи платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 1998 по 2016 років, з яких сплачено податки та інші обов'язкові платежі, склали 2 540 582,86 грн..

Позивач вважає, що доручення органів прокуратури щодо проведення перевірки не може вважатися підставою для проведення перевірки, до того ж зауважує, що з 01.01.2017 вилучено пп.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України, якою було передбачено можливість проведення позапланової перевірки у разі отримання постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора.

Проте, суд не погоджується з думкою позивача у зв'язку з наступним.

Відповідно до пп.14.1.171. п.14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкова інформація, визначена у значенні Законом України "Про інформацію".

Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 за № 2657-ХІІ, інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п.74.3. ст.74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Таким чином, податкова інформація зазначена в електронній декларації фізичної особи - платника податків ОСОБА_3, а також викладена в листі прокуратури Запорізької області від 06.07.2017 №32-296 вих.17, використана фіскальними органами для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п'ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

ГУ ДФС у Запорізькій області відповідно до абз.6 та 8 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, фізичній особі ОСОБА_3 надіслано, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, письмовий запит від 01.08.2017 №2145/14/08-01-13-11-09 щодо надання пояснень та документального підтвердження копії первинних та інших документів, для з'ясування питання щодо дотримання вимог чинного законодавства, в частині достовірності даних виявленої податкової інформації, зокрема:

- документи, які підтверджують задекларований дохід та статки декларації, як особи уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік;

- відомості щодо нерухомого майна (докази перебування у власності, в оренді або на іншому праві користування);

- банківські (розрахункові) документи, квитанції, чеки, інші документи, щодо підтвердження отримання задекларованих доходів та грошових активів.

Отримання вказаного запиту позивачем не оспорюється, проте письмові пояснення гр. ОСОБА_3 та документальне підтвердження не надано. Зауваження до складання запиту у позивача також відсутні.

Відповідно до п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із п.79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Підпунтом 78.1.1. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав - отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Посилання позивача на приписи пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 є безпідставними, оскільки відповідач в наказі про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.11.2017 №2973, як на підставу для проведення перевірки посилається саме на пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75, п. 78.1.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу.

Також матеріали справи свідчать про направлення ГУ ДФС у Запорізькій області рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача копії наказу від 01.11.2017 №2973 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 01.11.2017 №467/3349/14/08-01-13-11-09, а також наказу про продовження строків проведення перевірки від 17.11.2017 №3174, однак поштова кореспонденція була повернута засобами поштового зв'язку 02.11.2017 та 18.11.2017 із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

За приписами підпункту 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За таких обставин суд не вбачає порушень з боку ГУ ДФС у Запорізькій області щодо прийняття наказу від 01.11.2017 №2973 та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а тому у суду відсутні підстави для скасування спірного наказу та визнання дій відповідача щодо проведення такої перевірки неправомірними, а тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Разом із тим, щодо встановлених відповідачем в ході перевірки порушень та прийнятих податкових повідомлень-рішень суд не погоджується із позицією ГУ ДФС у Запорізькій області з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 є депутатом Запорізької обласної ради (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Позивачем за 2016 рік задекларовано дохід на загальну суму 1 498 543 грн., з яких 1 480 200 - дохід від зайняття підприємницькою діяльністю та 18 343 - пенсія.

Із змісту акту перевірки встановлено, що в основу висновків щодо неподання позивачем до ОДПІ декларацію про майновий стан і доходи отримані у 2016 та заниження ОСОБА_3 загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 26185538,72 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 4713396,97 грн. та військового збору на суму 392783,03 грн., покладено аналіз даних, що задекларовано позивачем у електронній декларації за 2016 рік та інформації, яка є в Єдиному реєстрі фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, доходи платника податків за період з 1998 по 2016 роки.

Так, у розділі 12 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 за 2016 рік зазначені наступні грошові активи: готівкові кошти у розмірі 500 000 грн. та 20 000 доларів США (по курсу НБУ станом на 31.12.2016 - 543 800 грн.). кошти, позичені третім особам, у розмірі 4 000 000 грн., 740 000 доларів США (по курсу НБУ станом на 31.12.2016 - 20 120 600 грн.) та 370 000 Євро (по курсу НБУ станом на 31.12.2016 - 10 515 400 грн.); 343 218 грн. - кошти, якими поповнено статутний капітал. Всього на загальну суму 36 023 018 грн.

Разом із тим, наявною податковою інформацією, доходи ОСОБА_3 за період з 1998 до 2016 року, з яких сплачено податки та інші обов'язкові платежі, склали 2 540 582,86 грн.

На думку контролюючого органу загальний розмір доходів із законних джерел, отриманих протягом 1998 - 2016 років ОСОБА_3, не дають останньому можливості для зберігання суми грошових активів у вказаних розмірах.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є:

загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними згідно з Податковим кодексом України.

Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету передбачено статтею 168 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності або не є особою, яка перебуває на обліку в органах державної податкової служби як особа, що провадить незалежну професійну діяльність (підпункт 168.2.2 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 Кодексу.

Крім того, відповідно до підпункту 1.1 пункту 16* підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходу з джерела їх походження в Україні.

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 16' підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16і підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України (підпункт 1.3 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або інтим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2,, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Статтею 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 113.3 статті 113 розділу II Податкового кодексу України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

На підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно пункту 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про: наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 р. № 3 затверджені Роз'яснення що застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (далі Роз'яснення).

У пункті 48 цих Роз'яснень також вказується, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 46 Закону, у декларації зазначаються грошові активи, наявні у суб'єкта декларування та членів його сім'ї на останній день звітного періоду. Під грошовими активами розуміються: готівкові кошти; кошти, розміщені на банківських рахунках (незалежно від типу рахунків та дати їх відкриття); внески до кредитних спілок; внески до інших небанківських фінансових установ, у тому числі до інститутів спільного інвестування.

Згідно пункту 50 Роз'яснень у декларації зазначаються ті грошові активи, у тому числі готівкові кошти, суб'єкта декларування або членів його сім'ї, які наявні в них станом на останній день звітного періоду (за умови перевищення встановленого Законом порогу декларування для таких об'єктів). Наприклад, для щорічної декларації, а також для декларації, що подається наступного року після припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, таким днем є 31 грудня попереднього року. Якщо суб'єкт декларування або член його сім'ї упродовж звітного періоду отримав грошові активи, але станом на останній день звітного періоду вони в нього відсутні, такі активи не відображаються в розділі «Грошові активи», але відображаються в розділі Доходи, у тому числі подарунки».

Отже, норми ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та надані НАЗК роз'яснення з питань заповнення декларації не вказують період, за який грошові кошти були набуті суб'єктом декларування та членами його сім'ї, а також в Законі не вказується на те, що ці грошові кошти, які суб'єкт декларування вказав у розділі «Грошові активи» є доходами (доходом), які були ним отримані за звітний період - за 2016р.

В електронній декларації позивачем за 2016 рік в розділі 12 «Грошові активи» були зазначені саме наявні готівкові активи, у тому числі готівкові пошти станом на 31.12.2016 року, при цьому сам факт декларування вказаних коштів в силу вимог Закону "Про запобігання корупції-" не свідчить про їх отримання у 2016 році.

Разом з тим контролюючим органом не враховано ту обставину, що позивач розпочав свою трудову діяльність ще у 1964 році та у період часу у понад 33 роки (до 1998 р. період з якого ДФС врахувала доходи позивача) щомісяця отримував доход, як за місцем своєї основної праці так і на підставі цивільно-правових договорів та із інших незаборонених джерел, що свідчить про його можливість здійснити накопичення грошових коштів та можливість їх відповідної конвертації у іноземну валюту.

Разом з цим контролюючим органом при проведенні перевірки не враховані вимоги Податкового Кодексу України щодо граничних термінів проведення перевірки 1095 днів, відповідно до п.102.1,102 ПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, податковий орган під час проведення перевірки позивача здійснив вибіркову перевірку позивача за період, що перевищує 1095 днів та просив надати відомості та документи за межами 1095 днів.

ОСОБА_3 розпочав свою трудову діяльність з 25.08.1964 року, що підтверджується трудовою книжкою, яка міститься в матеріалах справи.

Однак акт перевірки не містить відомостей про суми виплачених доходів і утриманих з них податків до 1998 року, які у встановленому на той час законодавством порядку подавалися підприємствами- платниками податків до податкових органів.

Висновки відповідача про встановлення отримання позивачем доходу починаючи з 1998 року, є необґрунтованими, з огляду на те, що саме з цього часу працює центральна база даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України, яка містить відповідну податкову інформацію, оскільки відсутність такої бази в органі державної влади не є тотожним відсутності факту отримання доходів платниками податку.

У даному випадку, контролюючим органом в акті документальної перевірки не зазначено джерело отриманих доходів позивачем у 2016 році, а також відсутнє документальне підтвердження отримання даного доходу, форму отримання доходу, періоду отримання доходу (дата, місяць, рік), правочин, на підставі яких отримано дохід.

Декларування позивачем грошових активів, у тому числі набутих в період 1964-1998 роки, відповідає вимогам ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та Роз'ясненням що застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від

Таким чином, висновки контролюючого органу, які викладені в акті перевірки, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Слід окремо зазначити про те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014, № 1621 -VII, який набрав чинності 03.08.2014р. в Україні був введений військовий збір, отже військовим збором можуть бути оподатковані лише доходи отримані платниками податку після 03.08.2014 року, однак фактичні обставини справи та висновки акту перевірки свідчать, що податковим органом не дотримано зазначеної норми Закону.

При вирішенні даного спору слід також звернутися до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зважаючи на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов'язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення Броньовський проти Польщі [GC], N 31443/96, п. 143, СЕDН 2004). У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар ( Рішення Спорронг та Лонрот п. Швеції , рішення від 23 вересня 1982, серія А N 52, стор. 26, п. 69).

Згідно п.50 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що перша та найважливіша вимога статті І Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_3 документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 8810,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати прийняті 22 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення №, №, №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ідентифікаційний ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 72302, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 8810 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 11.05.2018.

Суддя Н.В. Стрельнікова