Справа № 643/2720/18
Суддя: Харченко А. М.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2720/18

Провадження № 2-а/643/161/18

02.07.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря - Горборукової М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітана поліції Кириленко Дмитра Віталійовича про визнання дій протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

12.03.2018. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітана поліції Кириленко Д.В., в якому просить скасувати постанову серії БР № 883998 від 03.03.2018 року про порушення ПДД п.9.2.Б, винесену командиром роти № 2 батальйону УПП в м. Харкові капітаном поліції Кириленком Д.В., за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., провадження по адміністративній справі закрити в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, визнати дії командира роти № 2 батальйону УПП капітана поліції Кириленко Д.В. незаконними та протиправними. В обгрунтування своєї позовної заяви позивач зазначив, що 03.03.2018 року командиром роти № 2 батальйону УПП в м. Харкові в Харківській області ДПП капітаном поліції Кириленком Д.В. було винесено постанову серії БР № 883998 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладене стягнення у розмірі 425 гривень. Зі змісту винесеної постанови вбачається, що позивач нібито керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO, н.з. НОМЕР_1, 03.03.2018 р. о 00 год. 15 хв., рухаючись по вул. Героїв Праці, буд. 2 в м. Харків «керував автомобілем, не подавав сигналів світлових покажчиків повороту, відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, чим порушив вимоги п.9.2.б ПДР». Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а дії командира Кириленко Д.В. при її винесенні вважає противоправними та незаконними, з огляду на наступне. 03.03.2018 позивач на вищевказаному автомобілі рухався по вул. Героїв Праці у напрямку «Журавлівського» мосту, де повернув ліворуч на вул. Шевченко та продовжив рух. Біля будинку № 275 по вул. Шевченко його зупинив поліцейський Кириленко Д.В., який повідомив йому, що він порушив ПДД, а саме: «недотримання дорожньої розмітки, в районі буд. № 2 по вул. Героїв Праці». Під час розмови з інспектором останній повідомив, що позивач, рухаючись на своєму авто, не вмикав покажчики повороту. І, як він зрозумів, підставою для зупинки була «перевірка документів». На питання позивача пояснив, що доказом на підтвердження порушення Правил дорожнього руху є відео, яке буде пред'явлене після винесення постанови. Після чого інспектор приніс йому вже заповнену постанову та попросив розписатись за її отримання. На думку позивача, постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Постанова складалася інспектором без врахування зауважень позивача, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, погодних обставин та сніжних заметів на проїзній частині. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, місце скоєння правопорушення та його рух вказано не вірно, тобто факт порушення оснований на припущеннях, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Крім того, згідно зі змістом постанови, що оскаржується, адміністративне правопорушення вчинене позивачем на вул. Героїв Праці, буд. 2, однак місце складання постанови та зупинки авто зазначено вул. Шевченко, 275. Тобто, від фактичного місця правопорушення до зупинки авто відстань приблизно 4 км. З невідомих позивачу причин начебто зафіксувавши правопорушення, співробітники поліції рухались за автомобілем позивача біля чотирьох кілометрів, не зупиняючи автомобіль, який начебто порушив ПДД. В постанові не уточнено, в чому саме полягало правопорушення, а лише переписаний зміст пункту правопорушення. Постанова винесена без розгляду адміністративної справи, права відповідачем не роз'яснювалися.

Позивач ОСОБА_1 направив суду заяву, в якій просив розглядати справу без застосування засобів фіксування судового процесу, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач - командир роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітан поліції Кириленко Д.В. на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що командиром роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітаном поліції Кириленком Д.В. було винесено постанову серії БР № 883998 від 03.03.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, з застосуванням до останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно з даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO, н.з. НОМЕР_1, 03.03.2018 р. о 00 год. 15 хв., рухаючись по вул. Героїв Праці, буд. 2 в м. Харків, не подавав сигналів світлових покажчиків повороту, відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, чим порушив вимоги п.9.2.б ПДР України (а.с. 4).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є

будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак відповідач протокол про адміністративне правопорушення, який би свідчив про факт вчиненого правопорушення позивачем, не склав, а відразу склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Положеннями ст. 280 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить. Під час розгляду справи судом також не надано належних доказів на користь правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, надав офіційне тлумачення зазначеної норми, зазначивши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушення, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначено вище, відповідач - командир роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітан поліції Кириленко Д.В. в судове засідання не з'явився, правомірність свого рішення не довів.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та скасувати постанову БР № 883998 від 03 березня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену командиром роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітаном поліції Кириленко Д.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 241-243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову БР № 883998 від 03.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену командиром роти № 2 батальйону № 3 УПП у місті Харкові ДПП капітаном поліції Кириленко Дмитром Віталійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення з подачею копії скарги до апеляційної інстанції.

Суддя Харченко А.М.