Справа № 805/4162/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 р. Справа№805/4162/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - УПФ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 січня 2018 року він звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, рішенням від 28 лютого 2018 року відповідач відмовив у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу.

На думку позивача, УПФ протиправно не зарахувало до стажу періоди його роботи а саме: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року на шахті «Бутівка-Донецька», з 27.11.1993 року по 16.01.1995 року в частній компанії «Клуб-ЗТ», з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя». Крім того, до пільгового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року, з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року на ДВАТ «Шахта Бутівка-Донецька», оскільки реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території підприємством не здійснювались, тому перевірити достовірність наданих довідок не має можливості.

Позивач вважає таке рішення УПФ протиправним, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Виходячи з наведеного, позивач просить: скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької про відмову в призначенні пенсії №1611 від 28 лютого 2018 року; зобов'язати відповідача повторно розглянути заву про призначення пенсії від 03.01.2018 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи а саме: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року, з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року на ДВАТ «Шахта Бутівка-Донецька», до страхового стажу: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року на шахті «Бутівка-Донецька», з 27.11.1993 року по 16.01.1995 року в частній компанії «Клуб-ЗТ», з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя», з 01.09.1978 рік по 09.01.1982 року навчання ПТУ №7 м. Донецька.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

02 липня 2018 року від представника УПФ надійшов відзив на позов позовну заяву, в якому останній зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року на шахті «Бутівка - Донецька», оскільки в даті звільненій мається виправлення; з 27.11.1983 року по 16.01.1995 року в приватній компанії «Клуб-ЗТ» та з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя» оскільки документи щодо прийому на роботу потребують уточнень. Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи для підтвердження страхового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, письмові трудові договори та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року, з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року, на ДВАТ «Шахта Бутівка - Донецька», оскільки реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території підприємством не здійснювались, тому перевірити достовірність наданих довідок не має можливості.

Період навчання за професією електрослюсар підземний, з 01.09.1978 року (1977) по 09.01.1982 року в ПТУ № 7 м. Донецька не зараховано до страхового стажу у зв'язку з виправленням дати вступу до училища та до пільгового стажу згідно ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки після закінчення навчання не зараховується період роботи на шахті «Бутівка - Донецька». З цієї ж причини не зараховується до пільгового стажу період проходження військової служби з 10.11.1983 року по 29.11.1985 року.

На думку представника відповідача, для підтвердження вказаних періодів роботи не достатньо трудової книжки.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 10-11).

У відповідності з довідкою від 28.12.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України м. Донецьк до АДРЕСА_1 (а.с. 37).

03 січня 2018 року позивач звернувся до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 56-57).

До вказаної заяви було додано: копію трудової книжки серії НОМЕР_4, копію паспорту та РНОКПП, довідки про взяття на облік ВПО, копію диплома серії НОМЕР_3 від 11.01.1982 року, копію військового квитка НОМЕР_5, довідку уточнюючу особливий характер умов праці №1/1-102 від 22.12.0217 року, видану ДВАТ «Шахта «Бутівка - Донецька», копію наказу про підсумки атестації робочих місць від 05.01.1995 №17 «к».

Рішенням Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 лютого 2018 року №1611 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за нормами п «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідного стажу (а.с. 12-13).

Рішення про відмову у призначенні пенсії вмотивовано тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року на шахті «Бутівка - Донецька», оскільки в даті звільненій мається виправлення; з 27.11.1983 року по 16.01.1995 року у приватній компанії «Клуб-ЗТ» та з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя», оскільки документи щодо прийому на роботу потребують уточнень.

Також до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року, з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року у ДВАТ «Шахта Бутівка - Донецька», оскільки реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території підприємством не здійснювались, тому перевірити достовірність наданих довідок не має можливості.

Період навчання за професією електрослюсар підземний, з 01.09.1978 року (1977) по 09.01.1982 року в ПТУ № 7 м. Донецька не зараховано до страхового стажу в зв'язку з виправленням дати вступу до училища та до пільгового стажу згідно ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки після закінчення навчання не зараховується період роботи на шахті «Бутівка - Донецька». З цієї ж причини не зараховано до пільгового стажу період проходження військової служби з 10.11.1983 року по 29.11.1985 року (а.с. 12-13).

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Також Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме стаття 13 викладена у наступній редакції.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вищевказана норма закону кореспондується із статтею 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до ст. 62 вищевказаного Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме п. 20, згідно якого лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом - Порядок ведення трудових книжок), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2 Порядку ведення трудових книжок, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Порядку ведення трудових книжок визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, як вбачається з трудової книжки позивача, запис №4, а саме день звільнення позивача з посади учбового електрослюсаря підземного дійсно має виправлення (а.с. 16).

Проте, вказаний запис №4 в місяці та році звільнення з посади не містить виправлень, таким чином суд вважає, що виправлення саме в дні звільнення з посади не має суттєвого значення при обчисленні страхового стажу позивача.

Також на підтвердження спірного запису в трудовій книжці, позивачем надано довідку від 22 грудня 2017 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно якої ОСОБА_1 за період з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року виконував підземні роботи з повним робочим днем в шахті. Вказана довідка містить штамп підприємства, підписи посадових осіб та засвідчена печаткою підприємства. (а.с. 22).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою та довідкою від 22 грудня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення періоду роботи в шахту «Бутівка-Донецька» на посаді учбового електрослюсаря підземного з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року до страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 27.11.1983 року по 16.01.1995 року в частній компанії «Клуб-ЗТ» та з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя», оскільки документи на прийом на роботу потребують уточнень суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які обґрунтування щодо необхідності надання будь-яких документів або уточнень на підтвердження вказаних спірних періодів роботи. Тобто, у спірному рішення відсутня конкретизація того, яка саме інформація підлягає уточненню і для чого.

З огляду на викладене, та враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд вважає, що спірне рішення в цій частині є не обґрунтованим, тобто прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року та з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року, на ДВАТ «Шахта Бутівка - Донецька», оскільки реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території підприємством не здійснювались, тому перевірити достовірність наданих довідок не має можливості, суд зазначає наступне.

У трудовій книжці позивача зазначено, що останній з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року працював на шахті «Бутівка-Донецька», на посаді учбового електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті та з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року на посаді електрослюсаря підземного 3 го розряду з повним робочим днем (а.с.16-18).

Отже, належним та допустимим доказом, а саме трудовою книжкою підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення періоду з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року та з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року, на ДВАТ «Шахта Бутівка - Донецька» до пільгового стажу.

Як вже зазначалось судом, пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що уточнюючі довідки для підтвердження пільгового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Знов-таки, суд зазначає, що у відповідності до приписів Конституції України та принципів адміністративного судочинства, рішення суб'єктами владних повноважень повинні прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1978 року по 09.01.1982 року в ПТУ №7 м. Донецька у зв'язку з наявністю виправлення в даті вступу до училища, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки НОМЕР_4, в якій вказано період навчання позивача у ПТУ№7 м. Донецька з 01.09.1978 рік по 09.01.1982 року. Суд звертає увагу, що жодних виправлень у вказаному документі щодо періоду навчання не має (а.с. 58-60, 61).

З урахуванням наведеного, відповідач протиправно не врахував період навчання позивача у ПТУ№7 м. Донецька до його страхового стажу.

Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано період навчання у ПТУ№7 м. Донецька з 01.09.1978 року по 09.01.1982 року та проходження військової служби з 10.11.1983 року по 29.11.1985 року у зв'язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи на шахті «Бутівка-Донецька».

Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» передбачено, що під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону № 1788-XII, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або обіймала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

За змістом положень статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Оскільки, судом встановлено протиправність не зарахування до стажу ОСОБА_1 періодів роботи на шахті «Бутівка-Донецька», суд приходить до висновку, що період навчання та проходження військової служби підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з вказаним, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов'язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. Такі повноваження повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Таким чином, відмова в призначенні пенсії зокрема через неможливість перевірки достовірності наданих довідок повністю суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 - 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України» (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів га референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі статей 3. 8. 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У відповідності до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizіdоu v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що УПФ повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об'єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 1611 від 28 лютого 2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Селидовське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 січня 2018 року № 21 про призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: 1) з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року, з 15.02.1986 року по 26.11.1993 року у ДВАТ «Шахта Бутівка-Донецька»; 2) до страхового стажу: з 26.01.1982 року по 22.10.1983 року на шахті «Бутівка-Донецька», з 27.11.1993 року по 16.01.1995 року у приватній компанії «Клуб-ЗТ», з 17.01.1995 року по 31.12.1998 року в виробничо-комерційному центрі «Милосердя», з 01.09.1978 рік по 09.01.1982 року навчання у ПТУ №7 м. Донецька.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Героїв Праці, 6, м. Селидове, Донецька область, 85400; ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.