Справа № 307/516/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Ужгород№ 307/516/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівської міської ради про визнання незаконним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Тячівської міської ради (далі відповідач), яким просить визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Тячівської міської ради від 23 січня 2018 року № 15.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 10 січня 2018 року звернувся із заявою до Тячівської міської ради надати згоду на розміщення двох торгових обєктів «Візьми каву з собою», проте Тячівською міською радою в особі виконавчого комітету допущені порушення вимог Закону та прав і свобод громадянина, оскільки, заявника належним чином не повідомлено про дату, час і місце розгляду звернення на виконавчому комітеті, у зв'язку з чим, порушено право позивача на можливість виступити та дати пояснення з приводу заяви. Крім того, на думку позивача, Тячівська міська рада порушила право позивача на можливість на конкурентних засадах здійснювати підприємницьку діяльність в м. Тячів, чим допущено вибірковість та несправедливість у вирішенні права на розміщення малих архітектурних споруд та право на підприємницьку діяльність. Виконавчим комітетом у наданні відмови помилково і невірно зазначено посилання на пункти та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування" та Постанови КМУ, адже ці норми не регулюють суть звернення.

Ухвалою від 14 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою та в силу приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проводиться без виклику (повідомлення) учасників справи.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову ( ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 159 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду заперечення (відзив) на позовні вимоги, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" (далі Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, 10 січня 2018 року позивач звернувся із заявою до Тячівського міського голови про надання згоди на розміщення двох торгових обєктів, а саме розміщення обєктів в формі стаканчиків з продажу кави та чаю, розмір в діаметрі 1,5 метра. До заяви додано знімок з місцями розміщення обєктів (а.с. 5,7).

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Рішенням Виконавчого комітету Тячівської міської ради від 23 січня 2018 року № 15 Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо надання дозволу на право розміщення обєкта торгівлі дрібно роздрібної мережі лотків «КАВА» з продажу кави та чаю у визначених місцях м. Тячів вирішено відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у наданні дозволів посилаючись на вимоги пп. "б" п. 2 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 13 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, Правил роботи підприємств дрібно роздрібної мережі (а.с. 6).

Як вбачається із вказаного рішення, відповідач посилається на ст. 13 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 15.06.2006р. № 833, згідно якої, режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства встановлюється суб'єктом господарювання самостійно, а у випадках, передбачених законодавством, за погодженням з органами місцевого самоврядування.Для закладу ресторанного господарства, який обслуговує споживачів на підприємствах, в установах та організаціях, режим роботи встановлюється суб'єктом господарювання за домовленістю з їх адміністрацією.

Тобто, дане рішення не містить жодних мотивів відмови, а в ході розгляду справи представник відповідача не надав жодних доказів на обгрунтування причин відмови.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржене рішення, прийнято необґрунтовано з порушенням прав та інтересів позивача, у зв'язку з чим суд вважає дане рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є , зокрема, ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, при цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Підставою для задоволення позову є встановлення факту порушення прав позивача, безпідставно існуюче зволікання відповідача у вчиненні законодавчо покладеного на нього обов'язку та перешкод в дотриманні прав позивача, гарантованих Конституцією та Законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначених у главах 1 - 4 Закону України « Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» нормативні та інші акти приймаються у формі: рішень сільської, селищної, міської ради; рішень виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради; розпоряджень сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Здійснення державної регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування регламентовано статтями 31-38 Розділу VI Закону. Особливості прийняття регуляторних актів органами та посадовими особами місцевого самоврядування визначені статтею 36 Закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той же час, відповідно до ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (ч.2 п. 2 ст. 245 КАС України).

Водночас, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

У випадку, коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи утриматись від вчинення певних дій суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до положень статті 144 Конституції України ст. 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" міська рада наділена повноваженнями приймати рішення, що відносяться до її компетенції.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_2 Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналізуючи дане положення, суд дійшов висновку, що під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.

Тячівська міська рада при вирішенні питання про надання згоди на розміщення торгових обєктів наділена дискреційними повноваженнями, а тому при наявності звернення, зобов'язана самостійно прийняти рішення.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою захисту порушеного права суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 10.01.2018 року про надання згоди на розміщення торгових обєктів і прийняти відповідне рішення про надання або відмову в наданні згоди на розміщення торгових обєктів.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (90514, Закарпатська область, Тячівський район, с. Угля, вул. Радянська, буд. 58, код НОМЕР_1) до Тячівської міської ради (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, буд. 1, код 04053766) про визнання незаконним рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Тячівської міської ради від 23 січня 2018 року № 15.

3. Зобов'язати Тячівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2018 року про надання згоди на розміщення торгових обєктів.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_3