Справа № 826/15468/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року м. Київ № 826/15468/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Ясинської К.В., представника позивача та третьої особи ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_8, Приватне підприємство «Сансет», ОСОБА_9, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_6 (ОСОБА_6) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (МЮ України) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ МЮ України від 14.11.2017 №3571/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», винесений на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.11.2017 за результатом розгляду скарги від 08.11.2017, поданої ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 (ОСОБА_8);

- зобов'язати поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, які скасовані наказом МЮ України від 14.11.2017 №3571/5 щодо Приватного підприємства «САНСЕТ» (ПП «САНСЕТ») (), а саме: №9011765 від 04.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №0023992 від 07.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи»; №1023992 від 07.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дніпровського району Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лопохою В.П.; №2023992 від 12.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №3023992 від 12.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Карпенко Г.М.; №4063032 від 04.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №5063032 від 04.08.2017 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», №6063032 від 23.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведені державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Мшар С.Ю.; №8035212 від 23.10.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведена державним реєстратором філії комунального підприємства Новгород-Волинської міської ради «Реєстраційний центр» у місті Києві Лігуном О.І.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, оскільки його видано на підставі результатів розгляду скарги, який відбувся із порушеннями визначеної законодавством процедури та з порушенням принципів об'єктивності й добросовісності. Більше того, без врахування спливу 30-денного строку подання скарги.

Також, ОСОБА_6 вказав на порушення відповідачем його права на участь у прийнятті рішення, через неналежне повідомлення про проведення засідання та позбавлення таким чином можливості ефективно захистити свої права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_7 (ОСОБА_7) та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_8 (ОСОБА_8).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2018 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПП «САНСЕТ».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2018 залучено, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_9 (ОСОБА_9).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додаткових поясненнях та наданих у справу доказах.

Представник відповідача висловилася про відсутність підстав для задоволення позову, надавши письмові заперечення на позовну заяву. Усно пояснила, що МЮ України встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, допущених державними реєстраторами, а відтак оскаржуваний наказ прийнято на реалізацію повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлені законами України.

Представники третіх осіб ОСОБА_8 та ПП «САНСЕТ» проти задоволення позову також заперечили, надавши письмово висловлену позицію. В обґрунтування своїх доводів зазначили про порушення державними реєстраторами вимог законодавства під час вчинення реєстраційних дій та наявність у відповідача підстав для їх скасування.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином.

Отже суд, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_8, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, в порядку статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-ІV звернувся до МЮ України із скаргою від 08.11.2017, зареєстрованою за №1483/1.

Скарга на рішення та дії пов'язані з проведенням реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно ПП «Сансет» () розглянута Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації на засіданні 13.11.2017.

У складеному за результатами розгляду висновку Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.11.2017 зазначено, що скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 підлягає задоволенню у повному обсязі та вирішено скасувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПП «Сансет» (): №9011765 від 04.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №0023992 від 07.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи»; №1023992 від 07.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дніпровського району Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лопохою В.П.; №2023992 від 12.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №3023992 від 12.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Карпенко Г.М.; №4063032 від 04.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №5063032 від 04.08.2017 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», № 6063032 від 23.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведені державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Мшар С.Ю.; №8035212 від 23.10.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведена державним реєстратором філії комунального підприємства Новгород-Волинської міської ради «Реєстраційний центр» у місті Києві Лігуном О.І.

Наказом МЮ України «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 14.11.2017 №3571/5 на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.11.2017 скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 від 08.11.2017 задоволено у повному обсязі. Скасовано реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПП «Сансет» (): №9011765 від 04.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №0023992 від 07.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи»; №1023992 від 07.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дніпровського району Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лопохою В.П.; №2023992 від 12.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №3023992 від 12.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», проведені державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Карпенко Г.М.; №4063032 від 04.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», №5063032 від 04.08.2017 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», №6063032 від 23.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведені державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Мшар С.Ю.; №8035212 від 23.10.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведена державним реєстратором філії комунального підприємства Новгород-Волинської міської ради «Реєстраційний центр» у місті Києві Лігуном О.І.

Наказ виконаний в повному обсязі та відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом МЮ України 12.01.2016 №37/5, зареєстрованого в МЮ України 13.01.2016 Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при МЮ України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії (п. 8, 10 Розділу ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації).

Висновок комісії, оформлений відповідно до пункту 8 Розділу III цього Положення, разом з проектом відповідного наказу Департамент державної реєстрації та нотаріату МЮ України подає для підпису Міністру юстиції України, його першому заступнику або заступнику Міністра з питань державної реєстрації.

Суб'єктом розгляду скарги є МЮ України, яке за результатами розгляду скарги та на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, приймає вмотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні у формі відповідного наказу (п. 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації)

Пунктом 19 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, передбачено, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду.

Не погоджуючись із розглядуваним наказом МЮ України, ОСОБА_6 звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, перевіряє обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме, чи були дії МЮ України здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були їх рішення прийняті на законних підставах.

Так, спірні правовідносини сторін регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, та Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації визначено статтею 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу МЮ України), зокрема, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до МЮ України та його територіальних органів або до суду.

У відповідності до абзацу першого пункту 1, пунктів 2, 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу МЮ України, що здійснюється МЮ України та його територіальними органами.

Для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які та їх склад затверджуються МЮ України або відповідним територіальним органом.

Порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації визначено Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства (п. 3 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації).

Звертаючись із скаргою від 08.11.2017 до відповідача на дії державних реєстраторів ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8, посилався на те, що державним реєстратором Лопохою В.П., при вчиненні реєстраційних дій №9011765 від 04.04.2016, №0023992 від 07.04.2016, №1023992 від 07.04.2016, порушено вимоги законодавства та права ОСОБА_8, що є підставою для їх скасування.

Як стверджує ОСОБА_8 у скарзі, зазначені реєстраційні дії проведені на підставі документів, які ніби-то підписані ОСОБА_8, однак, жодних документів, пов'язаних із зміною власника, керівника або розміру статутного капіталу він не підписував, а свої корпоративні права нікому не відчужував та у будь-який інших спосіб не передавав. Таким чином, він звертає увагу на те, що реєстраційні дії відбулись на підставі підроблених документів.

Підставою ж для скасування реєстраційних дій №2023992 від 12.04.2016, №3023992 від 12.04.2016, №4063032 від 04.08.2017, №5063032 від 04.08.2017, №6063032 від 23.08.2017, №8035212 від 23.10.2017 є їх пов'язаність із попередніми реєстраційними діями.

Тобто, дані реєстраційні дії проведені як наслідок неправомірних попередніх реєстраційних дій і у випадку їх скасування відновляться порушені права ОСОБА_8, корпоративні права якого протиправно відчужені шляхом підробки невідомими особами документів.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 обґрунтована насамперед протиправним позбавленням його корпоративних прав внаслідок підробки документів, а не у зв'язку з порушенням державними реєстраторами вимог законодавства щодо порядку чи підстав вчинення реєстраційних дій, відповідності таких дій вимогам законодавства, то спірні правовідносини повинні бути не предметом розгляду відповідача, а вирішуватись у судовому порядку, оскільки фактично має місце спір про цивільні права.

Пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, визначено обов'язок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті вивчити скаргу для встановлення: чи віднесено розгляд скарги відповідно до законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); чи дотримано вимоги законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення; чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Проте, здійснюючи перевірку скарги перед її розглядом по суті, відповідач не звернув увагу на те, що існують як судовий порядок оскарження дій та рішень державних реєстраторів, так і адміністративний (позасудовий) порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора. Зі змісту статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вбачається, що позасудовий порядок можливий для оскарження рішення чи дії державного реєстратора з підстав порушення ним вимог законодавства при вчиненні реєстраційної дії, тобто відповідач повинен перевіряти обставини щодо дотримання державним реєстратором положень законодавства, у тому числі виконання ним обов'язку щодо перевірки документів, які подають для вчинення реєстраційних дій.

Натомість, в силу положень статей 124, 125 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд дійшов висновку, що відповідач діяв не у спосіб, визначений законом, оскільки скарга на дії державного реєстратора подається зацікавленою особою у разі порушення державним реєстратором вимог законодавства при вчиненні відповідної реєстраційної дії.

Натомість, відповідач вийшов за межі вимог скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 та шляхом обрання власних аргументів на підтвердження наявності недоліків при вчиненні державними реєстраторами реєстраційних дій скасував реєстраційні дії, які були предметом розгляду за вказаною скаргою, що призвело до відновлення у позасудовому порядку корпоративних прав ОСОБА_8

При цьому, дійсність документів щодо відчуження корпоративних прав, чинність рішень загальних зборів засновників ПП «Сансет» та інших документів не перевірялась.

Таким чином, реєстраційні дії державних реєстраторів №2023992 від 12.04.2016, №3023992 від 12.04.2016, №4063032 від 04.08.2017, №5063032 від 04.08.2017, №6063032 від 23.08.2017, №8035212 від 23.10.2017 скасовані відповідачем безпідставно, а недоліки, які Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, зазначила у якості порушень державними реєстраторами вимог законодавства є формальними і вони у більшості випадків стосувалися можливості зупинення розгляду документів та не були підставою для відмови у здійсненні реєстраційних дій.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ МЮ України не відповідає вищезазначеним вимогам статті 2 КАС України, зокрема, щодо вимог про прийняття рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Тобто, оскільки скаржник фактично оскаржував протиправність позбавлення його корпоративних прав, а не протиправність дій чи рішень державних реєстраторів, то МЮ України при прийнятті наказу від 14.11.2017 №3571/5 перевищено свої повноваження.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Відтак, наведеним вимогам наказ МЮ України від 14.11.2017 № 3571/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» щодо скасування реєстраційних дій відносно ПП «Сансет» () не відповідає.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до МЮ України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Суд вважає, що перевірка обставин щодо строків подання скарги є обов'язком, а не правом Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Зокрема, пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, передбачено, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті повинна вивчити скаргу для встановлення чи дотримано вимоги законів щодо строків її подання та вимог щодо оформлення.

Крім того, відповідно до пункту 7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Комісія не звернула увагу на те, що з часу вчинення оскаржуваних реєстраційних дій від 04.04.2016, від 07.04.2016 до моменту їх оскарження спливло 1,5 роки, відтак, вона зобов'язана була ретельно перевірити обставини такого значного пропуску строку звернення зі скаргою.

У скарзі ОСОБА_8 в обґрунтування строку звернення до відповідача зі скаргою зазначено, що про порушені права скаржник дізнався випадково 27.10.2017 з безкоштовного запиту на сайті МЮ України і одразу подав скаргу, в межах 30-денного строку.

Проте, додатком до скарги була лише нотаріально засвідчена довіреність на ім'я ОСОБА_3, видана ОСОБА_8, тобто скаржник не надав відповідачу доказів на підтвердження своїх доводів про необізнаність про порушення його прав у зв'язку з вчиненням державним реєстратором спірних реєстраційних дій.

Судом також враховано, що чинним законодавством передбачено обов'язок юридичної особи вести бухгалтерський облік та подавати компетентним органам фінансову звітність. Так, статтями 46, 48, 49 Податкового кодексу України та статтею 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що платник податку повинен виконувати обов'язки (функції) платника податків, визначені нормами податкового законодавства, у тому числі подавати фінансову звітність, навіть при відсутності господарської діяльності підприємства та за відсутності на підприємстві штатних працівників.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (п. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Суд дійшов висновку, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, не виконала обов'язку щодо перевірки дотримання вимог законів щодо строків подання скарги та не вирішила питання щодо відмови у розгляді скарги без розгляду її по суті у зв'язку з порушенням вимог Законів щодо строків подання скарги. Натомість, аргументи скаржника були непереконливі, оскільки у разі належного виконання обов'язку щодо подання фінансової та податкової звітності власник юридичної особи чи керівник повинні були дізнатись про спірні реєстраційні дії та зміну в реєстрі відомостей про керівника.

Таким чином, скаржник міг та повинен був бути обізнаний про юридичне становище ПП «Сансет» у разі добросовісного виконання покладених на нього обов'язків, визначених чинним законодавством.

Перевіряючи доводи позивача про порушення його прав у зв'язку з неповідомленням відповідачем про розгляд скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 про скасування реєстраційних дій щодо ПП «Сансет» (), суд зазначає наступне.

Пунктами 9-11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, визначено, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Разом з тим, відповідач не надав належних доказів повідомлення позивача про розгляд скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 щодо ПП «Сансет» (), чим порушено його права на захист та право брати участь при прийнятті рішення суб'єктом владних повноважень, яке стосується його прав та законних інтересів.

Так, інформаційне оголошення на офіційному веб-сайті МЮ України не містило код ЄДРПОУ юридичної особи, а відтак, унеможливило належну ідентифікацію юридичної особи. Зважаючи на те, що на час розгляду скарги в ЄДРПОУ були зареєстровані декілька юридичних осіб з назвою ПП «Сансет», оголошення на сайті про розгляд скарги щодо ПП «Сансет» без уточнення коду ЄДРПОУ не можна визнати належним повідомленням всіх зацікавлених осіб, оскільки не дає можливості останнім визначитись чи стосується їх інтересів розгляд такої скарги.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість прийняття спірного наказу, з огляду на вимоги, встановлені частиною другою статті 19 Конституції України та статтею 2 КАС України, а відтак позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині поновлення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних дій, які скасовані на підставі наказу МЮ України №3571/5 від 14.11.2017, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» до повноважень МЮ України у сфері державної реєстрації належить, в тому числі, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, у тому числі шляхом постійного моніторингу реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі відповідно до цього Закону та прийняття обов'язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом, здійснення повноважень держателя Єдиного державного реєстру.

З метою повного захисту прав та інтересів позивача необхідно зобов'язати МЮ України вчинити дії щодо поновлення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних дій, які були скасовані на підставі наказу МЮ України №3571/5 від 14.11.2017. Вказане є способом відновлення порушеного суб'єктом владних повноважень права.

Представник відповідача посилалася на відсутність повноважень щодо вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання МЮ України поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційні дії щодо ПП «Сансет» ().

Проте, судом враховано, що пунктом 3 оскаржуваного наказу МЮ України від 14.11.2017 №3571/5 визначено, що виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату, тобто саме цей Департамент зобов'язаний був виконати пункт 2 оскаржуваного наказу, в якому зазначено про скасування певних реєстраційних дій щодо ПП «Сансет» ().

Таким чином, при виконанні рішення суду відповідач не позбавлений можливості покласти обов'язок щодо вчинення дій, які полягають у поновленні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційних дій щодо ПП «Сансет» () на Департамент державної реєстрації та нотаріату.

Щодо посилання представників третіх осіб на те, що права позивача оскарженим наказом не порушуються, оскільки він не є останнім набувачем корпоративних прав, а є одним з попередніх власників у ланцюгу перепродажу ПП «Сансет», то суд вважає їх безпідставними зважаючи на обставини справи та вимоги законодавства.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами пунктів 1 і 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Окрім того, відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або чи мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В обґрунтування порушення прав та законних інтересів ОСОБА_6 у позовній заяві зазначає, що вважає себе власником ПП «Сансет», оскільки придбав вказане підприємство у порядку, який відповідає вимогам законодавства і реалізував свої права як власник даного підприємства, зокрема, отримував документи щодо належного вказаному підприємству майна, яке знаходиться на території Криму та подавав фінансову звітність.

25.10.2017 він дізнався про те, що власник та керівник даного підприємства змінені на підставі вчиненого ним нотаріального правочину. Проте, позивач стверджує, що такий правочин не укладав та не підписував. Відповідно оскаржив реєстраційні дії внаслідок яких відбувся перехід корпоративних прав щодо ПП «Сансет» у судовому порядку. Крім того, позивач подав запит до нотаріуса, який вчиняв нотаріальну дію щодо посвідчення справжності підпису позивача на документах, у відповідь на який нотаріус повідомив, що такі нотаріальні дії не вчиняв. Більше того, подав і три скарги на рішення реєстраторів, одна з яких навіть була зареєстрована в МЮ України раніше скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 та не розглянута відповідно. Передбачений при цьому пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, обов'язок щодо встановлення на час розгляду скарги наявності інших скарг відповідачем не дотримано і їх не об'єднано.

Викладене свідчить, що у разі визнання у судовому порядку недійсними останніх реєстраційних дій щодо зміни власника та керівника ПП «Сансет», саме позивач вважався б власником ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», проте, у зв'язку з винесенням спірного наказу фактично поновлено право власності ОСОБА_15 на вказане підприємство, що унеможливило б поновлення порушеного права позивача.

Отже, викладене свідчить, що оскаржуваний наказ впливає на права та законні інтереси позивача, а відтак, позивач є особою, яка вправі звернутись із позовом до суду про оскарження та скасування протиправного рішення суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_1) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13, 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2), треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_8 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_3), Приватне підприємство «Сансет» (02091, місто Київ, вул. Архітектора Вербицького, 1, ), ОСОБА_9 (АДРЕСА_4, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_4) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 14.11.2017 №3571/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», винесений на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.11.2017 за результатом розгляду скарги від 08.11.2017, поданої ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8

Зобов'язати Міністерство юстиції України поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, які скасовані наказом Міністерства юстиції України від 14.11.2017 №3571/5 щодо Приватного підприємства «САНСЕТ» (), а саме: №9011765 від 04.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна місцезнаходження, №0023992 від 07.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна статутного або складеного капіталу, зміна складу або інформації про засновників; №1023992 від 07.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», зміна керівника юридичної особи, проведені державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дніпровського району Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лопохою В.П.; №2023992 від 12.04.2016 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна місцезнаходження, зміна складу або інформації про засновників, №3023992 від 12.04.2016 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», зміна керівника юридичної особи, проведені державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Карпенко Г.М.; №4063032 від 04.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна складу або інформації про засновників, №5063032 від 04.08.2017 «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах», зміна керівника юридичної особи, №6063032 від 23.08.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна місцезнаходження, проведені державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Мшар С.Ю.; №8035212 від 23.10.2017 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна місцезнаходження, проведена державним реєстратором філії комунального підприємства Новгород-Волинської міської ради «Реєстраційний центр» у місті Києві Лігуном О.І.

Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, буд. 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2018

Суддя О.М. Чудак