Справа № 814/1288/18
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 р. Справа № 814/1288/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54034
до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
третя особа:Державне підприємство "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
про:визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області при розгляді клопотання ОСОБА_1 щодо приватизації земельної ділянки державної власності НОМЕР_2, площею 0,04 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Судобудівник» в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2017 року щодо приватизації земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,04 га для ведення садівництва в СТ «Судобудівник» в межах Кіровської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області та прийняти рішення в порядку ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Ухвалою суду від 25.05.2018 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його заява щодо прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки від 20.12.2017 року розглянута не по суті викладених в ній вимог та з порушенням місячного строку розгляду. Позивач просить зобов'язати ГУ Держгеокадастру розглянути його заяву та прийняти рішення по суті, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідач проти позову заперечував, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позиція позивача суперечить порядку набуття прав на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності, встановленому ст.ст. 79, 116 - 124 ЗК України та не підтверджено жодними документами, передбаченими ст.ст. 125, 126 ЗК України. Формування земельної ділянки здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач зазначає, що він протягом чотирьох років поспіль надає розроблену технічну документацію для прийняття відповідачем рішення про передачу у власність ділянки, яку законно використовую і категорично заперечую про необхідність розробки проекту, як чітко видно з тексту заяви. Позивач наголошує, що у ч. 1 ст. 118 ЗК України не конкретизовано, що тільки громадяни як належні землекористувачі мають право на приватизацію. У статті чітко зазначено, що громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, подають заяву про їх приватизацію та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Суд розглянув справу в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

20.12.2017 року позивач звернувся до відповідача із двома заявами: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,04 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Миколаївської області; про прияняття рішення у відповідності до ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України про приватизацію земельної ділянки площею 0,04 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Миколаївської області.

Листом від 08.02.2018 року № П-1112/2-498/0/20-18-СГ відповідач на перше звернення з двох поданих ОСОБА_1, повідомив позивача про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки відсутнє в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у IV кварталі 2017 року та І квартал 2018 року. Відтак, відповідач не вбачає за можливе задовольнити заяву позивача, що не позбавляє останнього права звертатися з відповідною заявою повторно.

На друге звернення позивача ГУ Держгеокадастру відповіді не надало.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно ч. 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 6-7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу зазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також встановлено певний термін для розгляду клопотання громадян - один місяць.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 відповідачем видано накази від 22.09.2017 року № 189 та від 20.12.2017 року № 271, якими затверджено переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам України у IV кварталі 2017 року та І кварталі 2018 року, на території Миколаївської області. До згаданого переліку включені лише земельні ділянки у Вітовському, Баштанському, Березнегуватському, Єланецькому, Веселинівському та Врадіївському районах.

З даного приводу суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Даною Стратегією передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

Для реалізації Стратегії передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів.

Однак, суд наголошує на тому, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 не врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення громадянам, а лише затверджує Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Будь-яких змін до самого порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого ЗК України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено. До того ж, даний нормативний акт не регулює питання виділення земельних ділянок, оскільки таке регулювання чітко передбачено лише ЗК України.

Відтак, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 як на підставу для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є безпідставними. Інших підстав для відмови відповідач не зазначив.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання прийняти рішення про прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 118 ЗК України, суд зазначає наступне:

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Отже, прийняття відповідного рішення в порядку положень ст. 118 ЗК України є виключними повноваженнями ГУ Держгеокадастру, в які суд не може втручатись.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу в даній частині його вимог.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у передбачений ЗК України місячний термін клопотання позивача про прияняття рішення у відповідності до ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України про приватизацію земельної ділянки не розглянув, але, одночасно з цим, суд не може втручатись у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру та зобов'язувати його приймати відповідне рішення.

Підсумовуючи все зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54034) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправної бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) від 20.12.2017 року про прияняття рішення у відповідності до ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України про приватизацію земельної ділянки площею 0,04 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Миколаївської області.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (), з урахуванням вимог ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України, розглянути клопотання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) від 20.12.2017 року про прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки площею 0,04 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Миколаївської області.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.07.2018 року.

Суддя Н. В. Лісовська