Справа № 308/5106/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5031/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Судової-Хомюк Н.М., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання: Федак С.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_1 ,
на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року (суддя Данко В.Й., час ухвалення 11:55 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не зазначена),
в адміністративній справі №308/5106/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_1 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_2 ),
про примусове видворення за межі України,

встановив:

У травні 2018 року позивач Військова частина НОМЕР_1 ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянки Афганістану ОСОБА_1 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_2 ), в якому просив на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити за межі України громадянку Афганістану ОСОБА_3 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_4 ).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2018 року адміністративний позов задоволено. Вирішено примусово видворити за межі України громадянку Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
З цим рішенням суду першої інстанції від 22.05.2018 року не погодилась відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесено без врахування обставин, які мають істотне значення для правильного та об`єктивного розгляду справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час вирішення питання про примусове видворення відповідача судом не враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека. Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування. Станом на час ухвалення оскаржуваних рішень, офіційною позицією УВКБ ООН від 19.04.2016 року у зв`язку з проведенням постійних бойових дій у Афганістані з грудня 2010 року, які продовжуються і досі, державам-членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22.05.2018 р., і у задоволенні позову відмовити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянка Афганістану ОСОБА_1 в складі групи осіб 09.05.2018 року незаконно, поза пунктами пропуску, перетнула державний кордон з України в Угорську Республіку в районі прикордонного знаку №342, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Після незаконного перетину кордону вказана група осіб була затримана представниками прикордонної поліції Угорської Республіки та 10.05.2018 року в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб була передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача були відсутні.
В подальшому, відповідно до ст.263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою ідентифікації та з`ясування обставин правопорушення.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема: копією протоколу про адміністративне затримання від 10.05.2018 р., копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від того ж числа, копією Акту приймання-передавання особи від 10.05.2018 р., копією протоколу зустрічі помічника Прикордонного Уповноваженого України і помічника Прикордонного Уповноваженого Угорщини, довідкою №81/104 від 12.05.2018 року ДПС України ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_1 ), копією рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 13.05.2018 року (а.с. 7-12).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Так, частиною 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до вимог ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію. Україною будь-які міжнародні угоди з Ісламською Республікою Афганістан про реадмісію осіб не укладались, Законами України такі угоди не ратифікувались.
Пунктом 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач громадянка Афганістану ОСОБА_1 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_2 ), підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.
Відповідач документів, що посвідчують особу, дають їй право офіційно перебувати в Україні та виїхати з України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави немає, проте має намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом.
Як видно з матеріалів справи, позивачем прийнято рішення про примусове повернення відповідача в країну походження, також ним наведено обґрунтовані підстави для висновку, що відповідач не буде виконувати рішення про примусове повернення з території України.
Таким чином, оскільки у відповідача відсутня можливість самостійного повернення до країни походження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення відповідача з території України.
Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ч.2,4 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 р. №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
В матеріалах справи немає доказів того, що відповідач зверталась в Україні до відповідного органу виконавчої влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Фактичні обставини справи також зумовлюють висновок про те, що у розглядуваній ситуації відсутні підстави для застосування статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо неможливості примусового видворення іноземця.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач разом з усіма іншими членами своєї сім`ї нелегально в`їхала на Україну у травні 2018 року з метою подальшого в`їзду до країн Європейського Союзу. Такий виїзд не був зумовлений переслідуванням у країні свого громадянства. Немає доказів чи навіть покликань на конкретні обставини, які б вказували на те, що в Республіці Афганістан відповідачу загрожує чи буде загрожувати небезпека життю чи свободі. За відповідним захистом відповідач в Україні чи в іншій країні не зверталась.
Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта про неможливість її примусового видворення.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянки Афганістану Сарварі Офіси залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року в адміністративній справі №308/5106/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_1 (з нею її неповнолітній син ОСОБА_2 ) про примусове видворення за межі України залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 12.07.2018 року