Справа № 808/2853/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року

справа № 808/2853/17

(суддя Прасов О.О., м. Запоріжжя)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.

суддів: Іванов С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 808/2853/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нет-ком сервіс» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нет-ком сервіс» 27 вересня 2017 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати прийняті 13.05.2017 року відповідачем податкові повідомлення-рішення: №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з товариствами з обмеженою відповідальністю: «ДЕЛЮКС-ЛТД», «ВІЛЬНОС КОМПАНІЙ», «ТЕРРА-КОРН» викладені у акті №153/08-01-14-02/36097508 від 24.03.2017 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом встановлено наявність обставин реальності спірних господарських операцій позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про неможливість виконання контрагентами позивача робіт у зв’язку з відсутністю у них необхідних ліцензій на здійснення таких робіт, фізичних, технічних можливостей (перевезення) для вчинення дій, що становлять зміст господарської операції. Не залучення контрагентами до виконання робіт інших осіб. Ненадання до перевірки жодного документів з додатків до договорів субпідряду, що підтверджують факт отримання виконаних контрагентом робіт. Звертає увагу на те, що акти виконаних робіт не містять інформацію, що дає можливість ідентифікувати де виконувалися роботи.

Посилається на наявність описок у рішенні суду.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем у період з 13.03.2017 року по 17.03.2017 року проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість за вересень, жовтень 2016 р. та податку на прибуток за 9 місяців 2016 р. та за 2016 р. при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ “ДЕЛЮКС-ЛТД” (), ТОВ “ВІЛЬНОС КОМПАНІ” () у вересні 2016р. та з ТОВ “ТЕРРА-КОРН” () у жовтні 2016 р.

За результатами перевірки складено акт №153/08-01-14-02/36097508 від 24.03.2017 (т.1, а.с.13-62; т.2, а.с.192-241, 243).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Нет-ком сервіс» ():

1. пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України …, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму у сумі 343542 грн., у т.ч. по періодах: за 9 місяців 2016 р. – 190208 грн., за 2016 р. – 343542 грн.;

2. порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України …, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 381714 грн. в т.ч. по періодах: - вересень 2016р. – 211342 грн.; - жовтень 2016р. – 170372 грн. …” (т.1, а.с.62; т.2, а.с.243).

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень відповідачем 13.05.2017 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 515313 грн. 00 коп., у тому числі: 343542 грн. 00 коп. - за податковим зобов'язанням; 171771 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с.63-64; т.2, а.с.108-109);

2) №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 572571 грн. 00 коп., у тому числі: 381714 грн. 00 коп. - за податковим зобов'язанням; 190857 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с.65-66; т.2, а.с.110-111).

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийнято на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі – ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначенні господарські операції пов'язані не з фактом підписання договорів, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач у письмовій формі уклав з:

1. ТОВ “ДЕЛЮКС-ЛТД” договір субпідряду №5/01/08/16 на будівництво об'єктів фіксованого зв'язку для масового ринку від 01.08.2016 з Додатками №1, №2, №3 (т.1, а.с.82-115).

За результатами виконаних робіт сторонами договору складені відповідні акти (т.1, а.с.116-118, 121-122, 124, 127-128, 131). ТОВ “ДЕЛЮКС-ЛТД” на адресу позивача складено та зареєстровано в Реєстрі податкові накладні (т.1, а.с.120, 123, 126, 130, 132).

2. ТОВ “ВІЛЬНОС КОМПАНІ” договір субпідряду на будівництво об’єктів фіксованого зв’язку для масового ринку №1/01/08/16 від 01.08.2016 з Додатками №1, №2, №3 до Договору; Договір субпідряду №2/01/08/16 від 01.08.2016 з Додатками №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7; Договір про виконання роботи №3/01/08/16 від 01.08.2016 (т.1, а.с.133-188).

За результатами виконаних робіт сторонами договорів складені відповідні акти (т.1, а.с.189, 192, 195, 198, 201, 204, 207, 210, 213, 216, 219, 222, 225, 228, 231, 234-242).

ТОВ “ВІЛЬНОС КОМПАНІ” на адресу позивача складено та зареєстровано в Реєстрі податкові накладні (т.1, а.с.191, 194, 197, 200, 203, 206, 209, 212, 215, 218, 221, 224, 227, 230, 233, 243).

3. ТОВ “ТЕРРА-КОРН” договір субпідряду на будівництво об'єктів фіксованого зв'язку для масового ринку №1/03/10/16 від 06.10.2016 та Додатками №1, №2, №3; Договір про виконання роботи №2/06/10/16 від 06.10.2016; Договір субпідряду №3/06/10/16 від 06.10.2016 з Додатками №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7 (т.2, а.с.1-57).

За результатами виконаних робіт сторонами договорів складені відповідні акти (т.2, а.с.58-59, 62, 66, 68, 71, 74-81, 83).

ТОВ “ТЕРРА-КОРН” на адресу позивача складено та зареєстровано в Реєстрі податкові накладні (т.2, а.с.61, 65, 67, 70, 73, 82, 85).

Крім того, слід врахувати те, що в актах виконаних робіт адреси виконаних робіт визначені номерами. Кожній адресі присвоюється єдиний унікальний номер, який фіксується в електронній базі. Визначити адресу де виконувались роботи можливо за Переліком об’єктів, який наведений у Додатку № 1 до договору генерального підряду №135225 від 01 жовтня 2014 року. Зазначений перелік наданий позивачем суду та знаходиться в матеріалах справи. При цьому, належних та допустимих доказів витребування та ненадання цих документів перевіряючим особам під час перевірки, як і інших документів з відсутністю котрих відповідач вважає спірні господарські операції нереальними, відповідачем суду не надано.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що заперечуючи щодо можливості надання позивачу послуг (виконання робіт з будівництва/монтажу телекомунікаційних ліній зв’язку) саме ТОВ “ДЕЛЮКС-ЛТД”, ТОВ “ВІЛЬНОС КОМПАНІ”, ТОВ “ТЕРРА-КОРН”, відповідачем не з’ясовано стан будівництва цих об’єктів, не опитано абонентів, які зазначені в актах виконаних робіт щодо реальності їх виконання.

Крім того, як вбачається з акта перевірки від 23.07.2013 року № 30/08-17-22/31433316, відповідачем не спростовується, що на час здійснення господарських операцій товариствами з обмеженою відповідальністю: «ДЕЛЮКС-ЛТД», «ВІЛЬНОС КОМПАНІЙ», «ТЕРРА-КОРН» були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ДЕЛЮКС-ЛТД», ТОВ «ВІЛЬНОС КОМПАНІЙ», ТОВ «ТЕРРА-КОРН», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про виконання послуг (виконання робіт з будівництва/монтажу телекомунікаційних ліній зв’язку), оплату їх вартості, використання у власній господарській діяльності.

Щодо доводів відповідача про відсутність у ТОВ «ДЕЛЮКС-ЛТД», ТОВ «ВІЛЬНОС КОМПАНІЙ», ТОВ «ТЕРРА-КОРН» ліцензій у сфері телекомунікацій, оскільки відсутній відповідний вид діяльності (за КВЕД) 61.10, 61.20, 61.90. слід зазначити, що податковим органом не визначено на який саме вид робіт така ліцензія повинна бути отримана та не доведено обов’язковість отримання таких ліцензій контрагентами позивача. При цьому, доказів застосування до контрагентів позивача будь яких заходів у зв’язку з недотриманнями ними умов ліцензування суду не надано.

Також слід зазначити, що доводи відповідача про відсутність у ТОВ «ДЕЛЮКС-ЛТД», ТОВ «ВІЛЬНОС КОМПАНІЙ», ТОВ «ТЕРРА-КОРН» працівників для здійснення господарської діяльності не спростовують обставин виконання позивачу комплексу робіт по будівництву, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів).

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, які на думку податкового органу неналежним чином здійснюють свою діяльність, що є неприпустимим як за законодавством України так і за міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов’язку не виконав.

Щодо доводів відповідача про наявність в оскарженому рішенні суду описок, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 253 КАС України суд, який постановив рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало содове рішення законної сили чи ні. Отже наявні в судовому рішенні описки може бути виправлено і це не є підставою для скасування судового рішення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 808/2853/17– без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до статей 328, 329 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 12 липня 2018 року.

Повне судове рішення складено 16 липня 2018 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко