Справа № 2а-8090/11/1370
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4589/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі за позовом державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 сервісний центр МВС у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

суддя(і) у І інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення 17 год. 14 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 17 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2011 року державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі ДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі ПВТЗ) в сумі 23700,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі № 2а-8090/11/1370 у задоволенні вказаного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що податковий орган не надав доказів як проведення перевірки відповідача на предмет дотримання вимог податкового законодавства, так і доказів визначення позивачем суми спірного податкового зобовязання у встановлений законом спосіб.

У апеляційній скарзі Залізнична обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС (далі ОДПІ) просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доказів про сплату відповідачем до бюджету ПВТЗ у розмірі 23700,00 грн. немає, а отже позов підлягає до задоволення.

ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОДПІ, у якому зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у даній справі є таким, що прийняте з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник ОДПІ у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просив задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, 24 березня 2010 року на імя ОСОБА_2 було проведено першу реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного в редакції на час спірних правовідносин, далі Закон № 1963) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні, згідно з чинним законодавством, власні транспортні засоби, які відповідно до вимог статті 2 цього Закону, є об'єктами оподаткування.

Згідно із статтею 5 Закону № 1963 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується, зокрема, фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому проводиться технічний огляд.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено, що перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону № 1963 фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Приписами частини 5 статті 6 Закону № 1963 передбачено, що сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Статтею 7 Закону № 1963 встановлено, що у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів у редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Судом першої інстанції встановлено, що вироками Шевченківського районного суду м. Львова від 1 липня 2013 року у справі № 1-233/11 та Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року у справі № 1/463/51/13 начальника та заступника начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ОСОБА_5 України у Львівській області засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість). Звинувачення, зокрема, ґрунтувалося на тому, що протягом 2009-2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 повністю, що потягло за собою ненадходження до місцевого бюджету податку з власників транспортних засобів на загальну суму 45578100 грн. Серед переліку таких транспортних засобів є і транспортний засіб, зареєстрований на імя ОСОБА_2 марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 р.в., зареєстрований 24 березня 2010 року, за реєстрацію якого не сплачено ПВТЗ.

Окрім того, судом встановлено, що 18 квітня 2011 року податковим органом направлено відповідачу повідомлення із запрошенням з'явитись до інспекції з метою підтвердження факту сплати ПВТЗ, однак податковий орган не визначав відповідачу податкове зобов'язання шляхом прийняття податкового повідомлення.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2181), податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань визначений статтею 5 цього Закону.

Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 Закону № 2181, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Таким чином, законодавством визначений порядок узгодження сум податкового зобов'язання контролюючим органом, як суб'єктом владних повноважень, шляхом прийняття податкових повідомлень.

Разом із тим, у межах спірних правовідносин контролюючим органом відповідного рішення не приймалось, що на переконання апеляційного суду виключає визнання спірної суми ПВТЗ податковим боргом, а отже і звернення позивача до суду про його стягнення.

У відповідності до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду із задоволенням позовних вимог податкового органу.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі № 2а-8090/11/1370 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

ОСОБА_6

Постанова у повному обсязі складена 10 липня 2018 року.