Справа № 826/2797/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2018 року № 826/2797/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - позивач) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), в якому просив скасувати постанову від 02.02.2017 ВП №52990634 Департаменту Державної виконавчої служби України про накладення штрафу на Офіс великих платників податків ДФС повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду матеріали виконавчого провадження, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства України, з огляду на що просив відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, представник відповідача просив здійснювати розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (ухвалення відповідного рішення), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2016 в адміністративній справі №826/16119/15 відмовлено в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2016.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" задоволено, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2016, зокрема, зобов'язано Міжрегіональне Головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників подати відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку "Авансові внески з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" (код класифікації доходів бюджету - 11023300) в розмірі 34000000 (тридцять чотири мільйони) гривень 00 копійок з відповідного бюджету за напрямом перерахування коштів: на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" в установі банку за наступними банківськими реквізитами: отримувач: , поточний рахунок №1479, Банк: АТ "Укрексімбанк", МФО 322313.

В подальшому, Окружним адміністративним судом міста Києва 24.10.2016 видано виконавчий лист по адміністративній справі № 826/16119/15.

На підставі вказаного виконавчого листа, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. від 28.11.2016 відкрито виконавче провадження № 552990634 та надано боржнику - Міжрегіональному Головному управлінні ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників десятиденний строк для виконання рішення суду.

У той же день, листом від 28.11.2016 № 642/6 відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено вказану постанову на адресу боржника - Міжрегіональне Головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Разом з тим, 02.02.2017 за невиконання рішення суду відповідачем на боржника (Міжрегіональне Головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників) штраф у розмірі 5 100,00 грн., зобов'язано останнього виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, штраф накладається на боржника у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, необхідним також є повідомлення боржника, шляхом надіслання рекомендованим листом із повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання його виконати рішення суду у встановлений законодавством строк.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена 28.11.2016 на адресу боржника, натомість доказів виконання такої постанови позивачем не надано.

Суд звертає увагу, що на момент отримання 13.02.2017 позивачем постанови про накладення штрафу від 02.02.2017 №ВП 52990634 ним не надано доказів виконання зобов'язань за виконавчим документом, оскільки, по-перше, несвоєчасність отримання такої постанови не впливає на обов'язковість виконання рішення суду, по-друге, позивач був обізнаний про існування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016, якою зобов'язано позивача подати відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку «Авансові внески з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» (код класифікації доходів бюджету - 11023300) в розмірі 34000000 (тридцять чотири мільйони) гривень 00 копійок з відповідного бюджету за напрямом перерахування коштів: на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» в установі банку за наступними банківськими реквізитами: отримувач: , поточний рахунок №1479, Банк: АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 по-третє, позивач був обізнаний про існування виконавчого провадження, за яким він є боржником.

У той же час, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження звернення останнього до відповідача, у період з 28.11.2017 (надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження) по 02.02.2017 (винесення постанови про накладення штрафу), із заявами про наявність поважних причин невиконання вказаного рішення суду.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу від 02.02.2017 №ВП 52990634 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 72-73, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов