Справа № 804/3942/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 р. справа № 804/3942/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.09.2017 року, просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 22.12.2017 року прибули представник позивача та представник відповідача. Третя особа-1, третя особа-2, третя особа-3 та представник третьої особи-4 до суду не прибули, належним чином повідомлялись про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав письмове клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, відповідачем було подано письмові пояснення, в яких Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна зазначає, що нею здійснюю свої повноваження виключно на підставі Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. 31.01.2014 року нею було проведено державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомого майна, а саме, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 на підставі Рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Левлес» від 10.07.2007 року, а також, посвідчено договір дарування зазначеного об'єкту нерухомого майна, реєстровий номер 242, згідного якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 вищезазначене домоволодіння. Відповідач зазначає, що для реєстрації прав власності на об'єкт нерухомості ОСОБА_4 було надано документи які свідчили про право власності ОСОБА_4 на домоволодіння, а також, технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки з вже зазначеним кадастровим номером. Відповідач наголошує, що на момент проведення реєстрації прав власності на нерухоме майно вона не мала доступу до Державного земельного кадастру, ніяким іншим чином теж не мала змоги перевірити ці дані, тому, при реєстрації прав власності на нерухоме майно не порушила норми діючого на момент проведення реєстрації законодавства України, діяла виключно на підставі діючих норм, регламентуючих діяльність нотаріусів в Україні. Відповідач зазначає, що відповідальність за достовірність даних у наданих нотаріусу документів для реєстрації прав власності на нерухоме майно несуть особи які виготовляли вказані документи, вносили до них відомості про кадастровий номер, а також особа, що подала вказані документи до нотаріуса. Також, відповідач наголошує, що вона, як нотаріус, не є стороною у справі (а.с. 24-26). У судовому засіданні представник відповідача проти розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Третя особа-1, третя особа-2 та представник третьої особи-4 у судове засідання не прибули, письмової позиції щодо предмету спору до суду не надали.
Представником третьої особи-3 - ОСОБА_5 06.12.2017 року було подано письмові пояснення щодо предмету спору, в якому представник зазначає, що 30 жовтня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га розташованої за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_4, та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. В ході розгляду цивільної справи № 206/4579/16-ц Самарським районним судом міста Дніпропетровська стало відомо, що нотаріусом при здійсненні дій з державної реєстрації права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 було використано кадастровий номер земельної ділянки, яку придбав саме ОСОБА_5 Представник третьої особи-3 зазначає, що єдиним офіційним документом, якій міг бути підставою для внесення інформації про кадастровий номер земельної ділянки, міг бути витяг з Державного земельного кадастру, підготовлений та виданий державним кадастровим реєстратором відповідного територіального органу Держземагенства, проте, як вбачається з документів, наданих нотаріусом, такого витягу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано не було, тому, представник ОСОБА_5 вважає дії нотаріуса при здійсненні дій з державної реєстрації права власності на домоволодіння протиправними, всі доводи, викладені в позові підтримує у повному обсязі, тому, просить суд позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статей 175, 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позові, позицію відповідача та третьої особи-3, викладені у письмових поясненнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Так, судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1, га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_4, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І., та зареєстровано в реєстрі за № 929, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 18-19).
Також, встановлено, що того ж дня власник домоволодіння змінився, на підставі договору дарування від 31.01.2014 року, власником майна стала дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при здійсненні дій з державної реєстрації права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 було використано кадастровий номер земельної ділянки, яку придбав ОСОБА_5
Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що за Рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.12.2013 року № 121/45 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_3, площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_4), зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку, та передано у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 9-10).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка з кадастровий номером НОМЕР_4 була вільна від забудови, надавалась в порядку відведення, жодного об'єкту нерухомого майна на земельній земельній ділянці станом на момент відведення в наявності не було.
Слід зазначити, що згідно Рішення Дніпропетровської міської ради від 25.12.2013 року № 121/45, адресою земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, є: АДРЕСА_3
Проте, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 31.01.2014 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., адресою домоволодіння гр. ОСОБА_4, у тому числі земельної ділянки, зазначено: АДРЕСА_2 (а.с. 14-15).
Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою щодо державної реєстрації відповідачем речового права не нерухоме майно, є дві план-схеми розташування земельної ділянки, підписані від Держземагенства, на яких міститься кадастровий номер зазначений від руки (а.с. 107-108).
Судом встановлено, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що станом на 23.10.2013 року, тобто, до моменту державної реєстрації речового права 31.01.2014 року, земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, перебувала саме на праві власності у ОСОБА_1 (а.с. 11).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», в редакції, що діяла на час вчинення правовідносин, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Згідно із частиною 2 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За приписами частини 1 статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Відповідно до частини 1, 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Частиною 8, 9 статті 24 Закону 24 України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Таким чином, єдиним офіційним документом, що є підставою для внесення інформації про кадастровий номер земельної ділянки, міг бути витяг з Державного земельного кадастру, підготовлений та виданий державним кадастровим реєстратором відповідного територіального органу Держземагенства.
В ході розгляду справи встановлено, що не заперечується відповідачем, що витяг з Державного земельного кадастру для здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно 31.01.2014 Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. не вимагала, самостійно запитів щодо отримання витягу до Державного земельного кадастру не надавала.
Отже, суд вважає протиправними дії відповідача щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей стовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, використовуючи план-схеми розташування земельної ділянки, які не відповідають вимогам чинного законодавства України, чим Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. порушила права позивача.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
У даній адміністративній справі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом саме до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, таким чином, зобов'язання вчинити певні дії можливо виключно стосовно вищезазначеного відповідача, а не будь-якого державного реєстратора.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов'язання будь-якого державного реєстратора вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 1280,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.790820030.1 від 21.06.2017 року на суму 640,00 грн., та квитанцією № 0.0.846671302.1 від 13.09.2017 року на суму 640,00 грн., які наявні в матеріалах справи (а.с. 3, 69).
Отже, виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до сатті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський