Справа № 820/530/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/530/18
Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: П`янової Я.В.

суддів: Калиновського В.А. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 (головуючий суддя Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 02.04.18 р.) по справі № 820/530/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 р. адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з урахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні, як особі, яка має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно та у розмірах, передбачених п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення (24.11.2017 року), тобто 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону), та щодо якої подання разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не вимагається.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в зазначеній частині та прийняте нове - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідач зазначає, що рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте в межах повноважень і з урахуванням обов`язків даної комісії, та з дотриманням чинного підзаконного нормативного акту, а саме Наказу Міністерства оборони України від 26.10.2016 року № 564, тому вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо визнання рішення Міноборони про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги протиправним та його скасування.

Також, позивачем не було надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

При цьому, відповідач зазначає, що постанови військово-лікарських комісій видаються лише з метою встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, травми, каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та осіб, звільнених з військової служби, та можуть підтверджувати та встановлювати виключно причинний зв`язок та період, в якому було отримане відповідне ушкодження здоров`я, а не обставини, при яких військовослужбовець отримав поранення, контузію, травму або каліцтво. Акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) також є необхідним документом для встановлення причинного зв`язку ушкодження здоров`я (отримання протоколу ВЛК про встановлення причинного зв`язку) та ніяким чином не відноситься до документів, що можуть свідчити про причини та обставини ушкодження здоров`я, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Чинними нормативно-правовими актами, зокрема, Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, чітко встановлений перелік документів, які можуть свідчити про причини та обставини одержання поранення (травми), контузії військовослужбовцем, що в повній мірі доводить той факт, що позивачем не було надано на адресу військового комісаріату необхідних та обов`язкових документів, передбачених пунктом 1 Порядку № 975, та, в свою чергу, спростовує твердження позивача про протиправність дій відповідача.

Фактичну відсутність у позивача необхідних і допустимих доказів про причини та обставини мінно-вибухової травми і контузії підтверджує також відсутність в пункті 22 Какие имеет ранения и контузии (дата и характер ранения (контузии) Розділу II Отношение к военной службе військового квитка позивача будь-яких даних про поранення, контузії, травми, каліцтва, захворювання, засвідчених підписами військового комісара або командира військової частини та гербовою печаткою.

Окрім того, судом першої інстанції порушено норми матеріального права з приводу розміру одноразової грошової допомоги.

Так, одноразова грошова допомога повинна призначатися і виплачуватися в порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у позивача виникло з 31.08.2016 року, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК 12ААА № 118568 від 31.08.2016 року.

На час встановлення позивачу III групи інвалідності одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Окрім того, п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону України від 06.04.2017 № 2004-УІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності 07.05.2017 року, та на який посилається суд першої інстанції, не може бути застосовано у спірних правовідносинах, оскільки на позивача розповсюджується не ч. 1 цієї статті, а ч. 2 ст. 16-2 цього Закону через те, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), як військовослужбовець строкової служби.

Таким чином, у даному випадку, на думку відповідача, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання, призначеного на 05.07.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 27 жовтня 1984 року по 19 жовтня 1986 року проходив військову службу у Збройних Силах, з них з 16 квітня 1985 року по 19 жовтня 1986 року в складі обмеженого контингенту військ в Республіці Афганістан у складі військової частини № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою, наданою Комінтернівським Об`єднаним районним військовим комісаріатом м. Харкова.

Відповідно до архівної довідки, наданої ФГКУ Центральный архив МО РФ від 16.11.2016 року на запит позивача № 8/112894, в алфавітній книзі обліку рядового та сержантського складу військової частини польова пошта 35919 призову 1984 г. значиться: Кулеметчик, рядовий ОСОБА_1 , 1966 року народження, призваний до армії Ніжинським РВК Чернігівської обл. 27.10.1984 р. В списки частини зарахований 16.04.85 р. (наказ № 105), звільнений в запас по закінченню строку служби в Ніжинський РВК 19.10.86 р. (наказ 290).

Особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період з 28 грудня 1979 року по 12 лютого 1989 року брав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.

Відповідно до виписки з нагородного листа від 17 серпня 1985 року до Указу Президіуму ВР СРСР № 3829-ХІ від 20.12.1985 року, ОСОБА_1 , який приймав участь в 7 бойових операціях зі знищення банд-формувань бунтівників в провінціях Кабул, Кунар, Парван; з 12 по 31 липня 1985 року брав участь у бойовій операції в ущелині Панджер, за мужність та героїзм, проявлені підчас виконання бойових задач, нагороджено медаллю гвардійського ПДП.

Указом ПВР СРСР № 3829-ХІ від 20.12.1985 року позивач за успішне виконання завдання щодо надання інтернаціональної допомоги Республіці Афганістан нагороджений медаллю За відвагу, посвідчення НОМЕР_2 .

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 14 березня 2016 року № 1094 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця - отримані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 множинні вогнепальні осколкові поранення голови, живота, лівої руки (контузія головного мозку-1985 р.) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зазначений протокол складений з урахуванням висновків спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 570/Ж від 11.03.2016 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 118568 від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 встановлена III група інваліда війни, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Висновок щодо вирішення питання призначення або відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги Харківським обласним комісаріатом направлено на виконання рішення Ленінського районного суду від 27 червня 2017 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у адміністративній справі № 642/2761/17 розпорядникові бюджетних коштів.

В свою чергу, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24 листопада 2017 року, протокол № 121, п. 23 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням: Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а саме:

23. Єфрейтору в запасі ОСОБА_1 (Харківський ОВК), якого 19 жовтня 1986 року звільнено зі строкової служби та 31 серпня 2016 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії ( довідка МСЕК серія № 118568 від 31 серпня 2016 року), оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги…., затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року.
Вважаючи протиправними такі дії відповідача, ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що ані позивачем, ані відповідачем та третьою особою рішення суду в частині позовних вимог, які були залишені без задоволення, в апеляційному порядку оскаржене не було.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.

При цьому, з метою повного захисту прав позивача в спірних відносинах суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення з урахуванням положень п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення. Зокрема, зобов`язав Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з урахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні, як особі, яка має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно та у розмірах, передбачених п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення (24.11.2017 року), тобто 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону), та щодо якої подання разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не вимагається.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (стаття 41).

Відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Згідно з положенням підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначений розмір одноразової грошової допомоги, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

Як вбачається з матеріалів справи, з 31.08.2016 р. у зв`язку з пораненням, контузією та захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 118568 від 31 серпня 2016 року.

Особи, яким з 01 січня 2007 року встановлено інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу проходження військової служби і часу звільнення, мають право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Положеннями частини другої, шостої та дев`ятої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено у серпні 2016 року, тому до спірних відносин мають застосовуватись положення Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та редакція Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що набула чинності з 01 січня 2014 року.

Отже, позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України не прийняло відповідного рішення про призначення та виплату позивачу спірної допомоги, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було надано неповний пакет документів, зокрема, не надано жодного документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивача було призвано на строкову військову службу та звільнено з цієї служби на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства, причинний зв`язок поранення, отриманого ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено саме Центральною військово - лікарською комісією Міністерства оборони України.

Відповідно до приписів п. 4.7 "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей", затвердженого чинним Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 р. за № 1294/26070, - у разі настання інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність повноважень у Центральної ВЛК Міністерства оборони України щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв стосовно колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країні, де велись бойові дії.

Окрім того, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що щодо категорії осіб, до якої належить позивач, ані при встановленні причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), ані для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги надання документу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) відповідно до законодавства не вимагається.

За таких обставин, витребування від позивача документа про обставини поранення, контузії суперечить приписам вищевказаних нормативних актів та є протиправним.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що поранення позивача пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

В свою чергу, суд першої інстанції, з метою повного захисту прав позивача в спірних відносинах, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення з урахуванням положень п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення. Зокрема, зобов`язав Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з урахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні, як особі, яка має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно та у розмірах, передбачених п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення (24.11.2017 року), тобто 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону), та щодо якої подання разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не вимагається.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру одноразової грошової допомоги, з огляду на таке.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців від 04.07.2012 року №5040-VI, який набрав чинності з 01.01.2014 року, ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей викладено в новій редакції, відповідно до підпункту п.4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії: травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

На виконання зазначеної редакції ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 25.12.13р. №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення Інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), яка набрала законної сили 01.01.14 р.

У абзаці 3 пункту 2 цієї Постанови Кабінету Міністрів України № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги. Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, законодавством України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам встановлено, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, тому застосовуванню підлягає порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей від 06.04.2017 року №2004-VII, були внесені зміни до статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до яких було збільшено розмір одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.2 ст.16-2 в редакції цього Закону визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень цього Закону, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень цього Закону, Кабінету Міністрів України привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, на позивача також розповсюджується вимога про те, що допомога призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 цієї Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року (в редакції від 24.05.2017 року) встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, навіть за новими редакціями Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, останні зобов`язують керуватися тими нормами законодавства, які діяли на момент встановлення позивачу інвалідності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково трактує Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей від 06.04.2017 року №2004-VII, оскільки суд безпідставно дійшов висновку, що п. 2 Прикінцевих положень цього Закону вказує, що на позивача повинні розповсюджуватися суми виплат цього закону, однак це не так, оскільки п. 2 Перехідних положень вказує на те, на кого розповсюджується дія Закону, а не суми відшкодування одноразової грошової допомоги, що є зовсім різними за своїм правовим змістом поняттями.

Отже, розміри одноразової грошової допомоги, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку №975, не можуть бути розповсюджені на позивача, оскільки цими ж нормативно-правовими актами встановлені відсилочні норми щодо застосування тих редакцій Закону та постанови, які діяли на момент встановлення особі інвалідності.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відносно позивача, до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII не було прийнято жодного рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Водночас, судом першої інстанції не враховано, що стаття 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017 р.) розповсюджується на категорії військовослужбовців, які зазначені в підпункті 4 пункту 2 статті 16 цього Закону, а саме: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Аналіз даної норми свідчить, що вона розповсюджується на всіх військовослужбовців, окрім військовослужбовців строкової служби.

Отже, оскільки ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, то він не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, яка передбачена вказаним Законом.

З урахуванням вищенаведеного, висновки суду першої інстанції про необхідність призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017 р.), є помилковими, а тому підлягає скасуванню рішення в частині зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з урахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні, як особі, яка має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно та у розмірах, передбачених п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення (24.11.2017 року), тобто 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону), та щодо якої подання разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не вимагається.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в позовній заяві ОСОБА_1 просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Заяв про зміну або збільшення позовних вимог матеріали справи не містять.

З урахуванням вищезазначених норм законодавства та встановлених обставин справи, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 , вказані в позовній заяві.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

З огляду на викладене, є обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 по справі № 820/530/18 скасувати в частині зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з урахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні, як особі, яка має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно та у розмірах, передбачених п. б ч. 1 ст. 16-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення (24.11.2017 року), тобто 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону), та щодо якої подання разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не вимагається.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року по справі № 820/530/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.А. Калиновський І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 10.07.2018.