Справа № 821/1862/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1862/17

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Єщенка О.В.,

при секретарі Іщенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення - 23.01.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

04.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №37982-1301, яким йому визначено зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123 563,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення податкового органу є неправомірним, оскільки воно ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення №37982-1301 від 30.06.2017р. про визначення податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123563,25 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДФС у Херсонській області 21.02.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання суду 2-ї інстанції сторони не прибули з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27.11.2006 року (справа № 2-2719/06) за громадянином ОСОБА_1 визнано право власності на комплекс нежитлових виробничих приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В 2015 році ОСОБА_1 подана заява до Любимівської селищної ради щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 5,8149 га із земель державної власності Любимівської селищної ради для обслуговування комплексу нежитлових будівель (мехзагін № 4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

19.08.2015 року Любимівська селищна рада своїм рішенням №690 надала ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду та розробку технічної документації земельної ділянки.

31.05.2017 року Любимівська селищна рада надіслала на адресу Каховського відділення Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області лист №503 разом із витягом із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 5,8149 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення: для обслуговування будівель виробничого загону. Нормативно-грошова оцінка цієї з/ділянки становить 4 118 774,79 грн.

Рішенням сесії Любимівської селищної ради від 13.02.2017 року ставка податку на 2017 рік за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки.

ГУ ДФС у Херсонській області проведено нарахування суми земельного податку на 2017р. у сумі 123 563,25 грн., про що прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №37982-1301 від 30.06.2017р.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх частково не обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно зі ст.206 Земельного кодексу, використання землі в Україні є платним.

За змістом вимог пп.10.1.1 п.10.1. ст.10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно, що на підставі п.п.265.1.3. п. 265.1 ст.265 ПК України, складається в тому числі і з плати за землю, яка в силу вимог пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до приписів ст.14 ПК України, «земельний податок» - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У відповідності до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Як слідує з пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. А в силу вимог пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПКУ, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст.120 ЗК України і ст.377 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У відповідності до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Також, згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п.286.1 статі 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Отже, з аналізу вказаних вище норм чинного законодавства слідує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.

Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція з цього питання вже була неодноразово висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 08.06.2016 року (справа №21-804а16).

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що помилковими є твердження позивача про те, що він не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, у зв'язку з чим, обов'язок зі сплати земельного податку у нього не виник.

Далі, разом із тим, як встановлено судами обох інстанцій на підставі ст.10, 265 ПК України земельний податок є складовою частиною податку на майно та належить до місцевих податків.

Як видно з приписів п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПКУ, «базою оподаткування» є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до п.10.2. ст.10 ПК України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Особливості оподаткування платою за землю встановлені ст.284 ПК України, якою передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни (п.284.1 ст.284 ПК України).

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням сесії Любимівської селищної ради від 13.02.2017 року ставка податку на 2017 рік за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки.

Однак, до прийняття Любимівською селищною радою рішення сесії від 13.02.2017 року №198, діяло рішення сільради від 14.07.2016 року №102 «Про встановлення плати податку за землю на території Любимівської селищної ради на 2017 рік», п.1.3 якого було визначено ставку земельного податку за земельну ділянку, нормативно-грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1%.

Відповідно до п.287.2 ст.287 ПК України, облік фізичних осіб - платників податку нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу (п.286.5 ст.286 ПКУ).

Отже, розраховуючи суму земельного податку контролюючий орган повинен був виходити з ставки в 1% від грошової оцінки землі, а не з 3%, оскільки на момент нарахування цього земельного податку, ще не почали діяти зміни в іншому відсотковому розрахунку податку.

Як вже зазначалося вище, з витягу із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 5,8149 га (Херсонська область, Каховський район, с.Любимівка, вул.Польова,3) вбачається, що її нормативно-грошова оцінка становить 4118774,79 грн.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом 1-ї інстанції не зовсім вірно було встановлено протиправність нарахування позивачу земельного податку у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, оскільки останній повинен був складати лише 1% (т.б. в розмірі 41187,75 грн.), а тому відповідно, спірне податкове повідомлення-рішення підлягає частковому скасуванню на суму 82375,5 грн. (т.б. 123 563,25 грн. - 41 187,75 грн.).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, у відповідності до ч.2 ст.9 та п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 30.06.2017 року №37982-1301 в частині нарахування ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з земельного податку у розмірі 82375,5 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25.06.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко