Справа № 804/8514/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 р. Справа № 804/8514/17
13 грудня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сизам-Техно" (далі ТОВ "Сизам-Техно", позивач) до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України, відповідач), в якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 17.01.2018 року представники сторін до суду не прибули, належним чином повідомлялись про день, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.
15.01.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано письмове клопотання про розгляд адміністративної справи без його участі, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, уповноваженого представника у судове засідання не направив, відзив на позов не надав. Суд вважає, що відповідачу надано достатньо часу з 18.12.2017 року по 17.01.2018 року щодо надання письмових заперечень або відзиву на позов, враховуючи, що відповідач є субєктом владних повноважень, та не позбавлений можливості направляти представників у судове засідання, та подавати документи засобами електронного звязку.
Відповідно до частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно із частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статей 175, 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позові, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Сизам-Техно» було отримано рішення комісії Державної фіскальної служби України № 214555/39630117 від 09.10.2017 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В рішенні зазначено, що відповідачем відповідно до підпункту 201.16.3 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України прийнято рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з підстави: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
З матеріалів справи вбачається, що не погодившись із отриманим рішенням, позивачем було направлено скаргу до Державної фіскальної служби України на рішення ДФС №214555/39630117 від 09.10.2017 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року.
Так, відповідно до положень п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За приписами п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Положенням п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Судом встановлено, що відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, позивачем було складено податкову накладну № 47 від 31.07.2017 року, яка направлена 14.08.2017 року для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не отримано, реєстрація податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року була зупинена.
Матеріалами справи підтверджується направлення податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року на реєстрацію в ЄРПН.
Також, судом встановлено, що позивачем, на виконання підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року № 567, було направлено на адресу ДФС: таблицю даних платника податків «Додаток до Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для припинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено, пояснення та копії документів (як додатки до повідомлень), які підтверджують реальність господарських операцій, по яким були складені податкові накладні, а саме: копія договору поставки № СТ-22-17 від 27.07.2017 року, копія додатку № 1 «Спеціфікація» до договору № СТ-22-17, копія рахунку на оплату №314 від 27.07.2017 року, копія платіжного доручення № 4953 від 31.07.2017 року, копія договору поставки № 13/01-17 від 13.01.2017 року, копія рахунку на оплату № 1202 від 29.08.2017 року та отримана квитанція № 1 від 03.10.2017 року, в якій зазначено, що документ доставлено до Державної фіскальної служби та збережено на центральному рівні.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення операцій по податковій накладній № 47 від 31.07.2017 року, проте, відповідачем рішенням комісії №214555/39630117 від 09.10.2017 року було відмовлено у реєстрації податкової накладної.
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «Сизам-Техно» є виробничим підприємством, в таблиці даних платника податку зазначено коди згідно з УКТ ЗЕД/ДК 016 - 2010 (придбання та отримання) товарів/послуг) та коди згідно з УКТ ЗЕД/ДК 016 - 2010 (постачання та виготовлення) товарів/послуг), згідно яких товариство закуповує товар за кодами: 2716, 3208, 3212, 3814, 3916, 3919, 3920, 3923, 3925, 4008, 5607, 5903, 6306, 7216, 7308, 7326, 7604, 7616, 8301, 8302, 8483, 8501, 8526, 8527, 8529, 8530, 8531, 8536, 8541, 7008, 7308, 7604, 7610, 7612, 9032 з якого виробляє готову продукцію та в подальшому реалізує за кодами 2716, 3905, 3919, 3920, 3925, 4008, 5903, 7308, 7604, 7610, 7612, 8302, 8483, 8501, 8526, 8529, 8530, 8538, 8541, 8636, 43.99, 49.41, 68.20.
Для виконання робіт у позивача є необхідна матеріально-технічна база, а саме, основні засоби та виробничі приміщення, у штаті підприємства працює 18 працівників.
Зазначені кошти було сплачено на підставі рахунку № 314 від 27.07.2017 року платіжним дорученням № 4953 від 31.07.2017 року на виконання умов договору від 27.07.2017 року між ПАТ НПО «Дніпропрес» та ТОВ «Сизам-Техно» № СТ-22-17, згідно якого ТОВ «Сизам-Техно» на адресу ПАТ НПО «Дніпропрес» повинно поставити ворота секційні підйомні та провести роботи по їх встановленню.
В ході рогляду адміністративної справи судом встановлено, що позивачем на вимогу відповідача, після зупинення реєстрації податкових накладних, було подано всі належні документи та пояснення.
Проте, відповідачем не було взято до уваги надані пояснення та документи, в результаті чого відмовлено у реєстрації податкової накладної, з підстав подання платником податків копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування регламентований положеннями пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України.
Так, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 74.2. статті 74 Податкового кодексу України, в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року № 567.
Згідно п.п. 201.16.1. п. 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів її вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що для «розблокування» реєстрації ПН платник податків може подати письмові пояснення та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатні для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої ПН/РК в ЄРПН.
Сполучники «та/або» вказують на існування альтернативи для платника податків, тобто, він може на власний розсуд подати чи то письмові пояснення, чи то копії документів за вичерпним переліком, або вчинити обидві дії одночасно.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до відповідача обидві складові пакету документів (пояснення та копії документів «договори поставки ТМЦ, ТТН, рахунки та інші», якими підтверджується реальність здійснення операцій по відмовленим податковим накладним).
Згідно підпункту 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Податкового кодексу України, контролюючі органи зобов'язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Отже, суд робить висновок, що оскаржувані рішення є необгрунтованими, оскільки платником податків подано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено.
Таким чином, враховуючи, що податкова накладна оформлена позивачем відповідно до вимог п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо відмови у прийнятті вищевказаної податкової накладної, тому, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у реєстрації податкової накладної та скасування рішення комісії № 214555/39630117 від 09.10.2017 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобовязання Державну фіскальну службу України внести до Єдиного реєстру податкових накладних відомості щодо реєстрації податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року датою її фактичного отримання, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Як зазначив Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі від 24.10.2013 №1486/12/13-13, у відповідності до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є обовязком постачальника товарів чи послуг.
Цьому обовязку кореспондує обовязок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняти та зареєструвати надану платником податку-продавцем податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При розвязанні спорів, повязаних з оскарженням неприйняття податкових накладних для їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, суди повинні враховувати, що Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобовязань за відповідний звітний період.
Таким чином, відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.
Як визначено положеннями пп. 201.16.4. п. 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність поновлення прав позивача, шляхом зобов'язання відповідача внести до єдиного реєстру податкових накладних відомості щодо реєстрації податкової накладної № 47 від 31.07.2017 року датою її фактичного отримання Державною фіскальною службою України, тому, суд вважає цю позовну вимогу також обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сизам-Техно" - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 3200,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1108 від 08.12.2017 року, наявним в матеріалах справи.
Отже, судовий збір у сумі 3200,00 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1