Справа № 810/1966/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м.Київ № 810/1966/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та просить суд визнати відмову Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації неправомірною та поновити строк на звернення за допомогою при народженні дитини, а також зобов'язати призначити позивачеві одноразову допомогу при народженні дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що в період з 09.10.2015 по 26.06.2017 утримувалась поза своєї волі на території Російської Федерації та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_2. По поверненні на територію України отримала довідку про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

Зазначає, що також отримала довідку для виплати одноразової допомоги при народженні дитини та на підставі такої звернулась з відповідною заявою до відповідача, однак листом від 10.12.2017 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової допомоги при народженні дитини.

На думку позивача така відмова є неправомірною та такою, що порушує права і свободи дитини та її, як матері.

Учасники справи до суду не з'явились та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності в порядку письмового провадження.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Керуючись приписами даної статті суд, вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Також від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач вказує, що позивача знято з реєстрації місця проживання Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області, тому звернувшись 04.12.2017 їй було б відмовлено у призначенні допомоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 13.12.2017 у АДРЕСА_1, має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, якого народила у м. Москва Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про народження.

Як вбачається з матеріалів справи з 09.10.2015 по 26.06.2017 ОСОБА_1 утримувалася у м. Москва Російської Федерації поза своєї волі, про що свідчить довідка Дариницької районної в м. Києві державної адміністрації від 11.08.2017 про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми та стала на облік до Київського міського центру соціально-психологічної допомоги.

Після повернення на територію України позивач почала займатися оформленням документів, в тому числі встановлення сину ОСОБА_2 громадянства України та 05.10.2017 отримала довідку від Управління державної міграційної служби України в Київській області Державної міграційної служби України про те, що її син, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

27 листопада 2017 року позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації із заявою щодо виплати допомоги при народженні дитини.

Однак, листом від 07.12.2017 Управління праці та соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі того, що пропущено 12-місячний строк подання такої заяви та таке право позивач втратила 10.10.2016.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що право сімей з дітьми на державну допомогу Громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Згідно ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" одними з видів

державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народження дитини.

Тобто, Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначення та виплатою державної допомоги при народженні дитини.

Згідно з ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п.п. 10, 11, 12 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про протидію торгівлі людьми» особа, яка постраждала від торгівлі людьми, - будь-яка фізична особа, яка стала об'єктом торгівлі людьми і визнана такою відповідно до положень цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про протидію торгівлі людьми» визначено, що одним з основних напрямків держаної політики у сфері протидії торгівлі людьми є надання допомоги та захисту особам, які постраждали від торгівлі людьми, шляхом удосконалення системи відновлення їхніх прав, надання комплексу послуг, впровадження механізму взаємодії суб'єктів у сфері протидії торгівлі людьми.

Порушення встановленого законом 12-місячного строку подання заяви про призначення допомоги при народженні дитини обумовлене об'єктивною неможливістю дотримання такого строку внаслідок перебування на території іншої держави та позбавлення волі позивача.

Як вже було встановлено судом, до 26.06.2017 позивач перебувала на території Російської Федерації у м. Москва, де утримувалася поза своєї волі, не мала змоги вільно пересуватись, повернутися в Україну та подати заяву на отримання державної допомоги по народженню дитини у визначений законом строк, у зв'язку з цим суд вважає рішення управління соціального захисту населення, яким відмовлено у призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини у зв'язку з пропуском визначеного законом 12-місячного строку на звернення, неправомірним.

Також, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації, гарантії і соціальний захист, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 46, ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області призначити позивачеві одноразову допомогу при народженні дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у ч. 2 ст. 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Так, згідно копії паспорта позивача 30.11.2017 її знято з реєстрації місця проживання Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області та 13.12.2017 зареєстровано у АДРЕСА_1.

Таким, чином позивач змінив своє місце проживання та у зв'язку з чим, Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області немає належних повноважень на призначення та виплату одноразової допомоги при народженні дитини.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На думку суду для належного захисту права позивача, достатнім буде визнання відмови Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації від 07.12.2017 щодо призначення одноразової допомоги при народження дитини та поновлення строку на звернення за такою допомогою.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Ноme Оffісе (Саsе 41/74 van Duym v. Ноme Оffісе) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це надання щорічної грошової допомоги дітям війни, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку про поважність пропуску строку звернення до управління соціального захисту населення із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народженні дитини. Тому суд вважає, що позивач не звернулася за отриманням виплати при народженні дитини протягом дванадцяти місяців з поважних причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, суд наголошує, що допомога при народженні дитини за своєю правовою природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою. В конкретному випадку неможливість своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призвело до порушення інтересів саме дитини.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. (квитанція № 122FE019B2 від 19.04.2018), суд вважає за необхідне стягнути частину суми на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати відмову Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації () від 07.12.2017 № 4148 щодо призначення одноразової допомоги при народження дитини ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) неправомірною.

Поновити строк ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на звернення до органів соціального захисту населення для отримання допомоги при народженні дитини.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати у сумі 704 (сімсот чот рити) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації ().

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.