Справа № 823/2318/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року справа № 823/2318/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 комісія УМВС України в Черкаській області про визнання неправомірною відмови та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

13 червня 2018 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (вул. Комарова, 6/1, с. Руська Поляна, Черкаський район) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601), в якій просить:

1) визнати неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України викладену в листі №15/2-1071 від 31.03.2017, щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

2) зобовязати Міністерство внутрішніх справ України підготувати висновок та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за заявою від 14.02.2017 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України №850 від 21.10.2015, у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання повязаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 16.12.2016, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності з тієї підстави, що минуло більше двох років з моменту первинного огляду МСЕК. Вказану відмову вважає протиправною, та такою що суперечить закону.

У відзиві на позов поданого до суду 25.06.2018, відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що положеннями пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України за №850 від 21.10.2015. Крім того зазначив, що вимога про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 14.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через пятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

02.07.2018 ухвалою суду залучено до участі у справі третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 комісію УМВС України в Черкаській області та запропоновано їй у триденний термін з дня отримання копії цієї ухвали надати суду та направити учасникам справи пояснення щодо позову.

Дану ухвалу ОСОБА_2 комісією УМВС України в Черкаській області отримано 05.07.2018, станом на 12.07.2018 своїх пояснень з приводу даного позову представником третьої особи суду на надано.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.02.1986 по 10.01.1995. Перебуваючи на посаді міліціонера відділу позавідомчої охорони Соснівського РВ УВС Черкаського обласного виконавчого комітету, брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Факт прийняття участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отриманих внаслідок цього захворювань підтверджується експертним висновком МВС УРСР республіканської (регіональної) експертної ради по встановленню причинного звязку ушкодження (захворювання) із виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

29.06.1995 позивач отримав страхову суму за державним обовязковим страхуванням в розмірі 163649000 крб. за встановлення 3 групи інвалідності, отриманої при виконанні службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У звязку із загостренням захворювання, спеціалізованою радіологічною МСЕК Комунальний заклад Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи 16.12.2016 позивачу встановлена друга група інвалідності із втратою 75% працездатності.

14.02.2017, з метою отримання одноразової допомоги у звязку із встановленням 2 групи інвалідності, позивач звернувся із відповідною заявою до ОСОБА_2 комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Для отримання інформації щодо результатів розгляду своєї заяви, позивач 15.05.2018 звернувся до ОСОБА_2 комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

На вказане звернення листом №С-489 від 22.05.2018 заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області повідомив позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги по 2 групі інвалідності у зв'язку з тим, що після первинного огляду МСЕК минуло більше двох років.

Відповідно до доданого документа, Міністерство внутрішніх справ України листом від 31.03.2017 року №15/2-1071 повідомило ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області про повернення матеріалів позивача з тих підстав, що з дати первинного огляду МСЕК минуло більше 2 років, тому останній не має права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_3 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання пункту 2 розділу II «Прикінцевих положень» Закону України від 13.02.2015 № 208-УІП «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінетом ОСОБА_3 України прийнято постанову від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (надалі - Порядок №850), що набрала чинності 31.10.2015.

Отже, на момент встановлення позивачу за результатами повторного огляду МСЕК 75% втрати працездатності та II групи інвалідності, а також на момент звернення позивача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, був чинний вказаний Порядок.

Таким чином, до спірних відносин належить застосувати норми даного Порядку №850.

Пунктом 1 Порядку №850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Як уже зазначалось судом вище, в 1997 році відбувся первинний огляд МСЕК позивача із установлення йому ІІІ групи інвалідності.

16.12.2016 позивачу за рішенням МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності та 75% втрати працездатності у звязку з захворюванням, повязаним із виконання службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Тобто, із цього часу в позивача виникли нові підстави, які згідно п. 3 Порядку № 850 надають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, яка передбачена для ІІ групи - 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку №850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, в даному випадку відповідач вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності відбувся більш ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, а тому останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Із такими доводами відповідачів суд не погоджується з огляду на таке.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути предявлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, є вказана у Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №012621 дата встановлення інвалідності, а саме 15.12.2016. Тому, відповідно, від цієї дати на протязі трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та від 13 лютого 2018 року у справі № 806/845/16.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку №850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням втрати працездатності без встановлення інвалідності та встановленням групи інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли група інвалідності встановлена за спливом двох років від первинного встановлення втрати працездатності без встановлення інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав нової грошової допомоги за наслідком встановлення ІІ групи інвалідності як Порядок № 850 так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених п. 14 Порядку № 850, однак таких по відношенню до позивача виявлено не було.

Частина 3 ст.245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобовязання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено ч.3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України. Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_3 Європи № П (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також, у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, праву позивача на призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції кореспондує обовязок відповідачів прийняти таке рішення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні звернення позивача щодо призначення грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності ІІ групи, а відтак є підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України викладену в листі №15/2-1071 від 31.03.2017, щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул.. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код 00032684) прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (с. Руська Поляна, Черкаський район, Черкаська область, вул. Комарова, 6/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за заявою від 14.02.2017 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України №850 від 21.10.2015, у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання повязаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 15.12.2016, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Тимошенко