Справа № 813/2689/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/3271/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

представника позивача Назарка А.Р.,

представника відповідача Дутканич Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергопромгруп» та Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Ланкевичем А.З.; складене у повному обсязі 26 березня 2018 року) в адміністративній справі № 813/2689/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергопромгруп» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та визнання протиправною і скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергопромгруп» (далі - ТОВК «Енергопромгруп», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) по нарахуванню пені;

- зобов'язати ГУ ДФС у Львівській області внести до зворотного боку інтегрованої картки платника податків ТОВК «Енергопромгруп» з податку на додану вартість (далі - ПДВ) відомості про відсутність податкового боргу в сумі 293 581,77 грн (в т.ч.: пеня - 293 129,42 грн та штраф - 452,35 грн);

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Львівській області щодо прийняття податкової вимоги від 24.05.2017 № 7017-17;

- визнати протиправною і скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Львівській області від 24.05.2017 № 7017-17.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, податкове повідомлення-рішення відповідача від 21.11.2016 № , яким Товариству збільшено грошове зобов'язання із ПДВ в сумі 1 191 981 грн, стало узгодженим 20.04.2017, а згідно із платіжними дорученнями від 01.03.2017, 06.03.2017, 13.03.2017 та 24.04.2017 Товариство сплатило усю суму грошового зобов'язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням. Тому, нарахування відповідачем податкового боргу (пені в сумі 293 129,42 грн та штрафу в сумі 452,35 грн, за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання із ПДВ), визначеного податковим повідомлення-рішенням від 21.11.2016 № , є протиправним.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною і скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Львівській області від 24.05.2017 № 7017-17.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржили ТОВК «Енергопромгруп» та ГУ ДФС у Львівській області.

ГУ ДФС у Львівській області вважає, що рішення в частині задоволених вимог прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалити в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що за приписами статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) нарахування пені здійснюється у день настання строку погашення податкового зобов'язання та за весь період заниження. У зв'язку із встановленням перевіркою заниження ПДВ на суму 953 585,00 грн контролюючий орган нарахував Товариству пеню за весь період заниження, а оскільки станом на 23.05.2017 у позивача був борг у виді пені та залишку несплаченої штрафної санкції, ГУ ДФС у Львівській області правомірно сформувало податкову вимогу від 24.05.2017 та скерувало її на адресу Товариства.

ТОВК «Енергопромгруп» вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; за неправильного застосування норм матеріального права та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що встановлення факту неузгодження суми грошового зобов'язання є підставою для визнання протиправною і скасування податкової вимоги, а нарахування пені починається від першого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання. Попри встановлення фактів протиправності дій контролюючого органу, суд першої інстанції безпідставно відмовив Товариству у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача по нарахуванню пені протиправними та щодо прийняття податкової вимоги.

У судовому засіданні представник апелянта-позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить свою апеляційну скаргу задовольнити, а скаргу апелянта-відповідача відхилити. Представник апелянта-відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги із підстав, що викладені у апеляційній скарзі відповідача; просить свою апеляційну скаргу задовольнити, а скаргу апелянта-позивача відхилити

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВК «Енергопромгруп» зареєстроване як юридична особа 27.10.2006; основним видом його економічної діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

На підставі акта від 04.11.2016 № 4144/13-04-14-01/34668455 позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ «Надін груп» за період з 01.01.2016 по 30.06.2016, у зв'язку з виявленими порушеннями, ГУ ДФС у Львівській області 21.11.2016 прийняло податкове повідомлення-рішення за № , яким збільшило Товариству грошове зобов'язання за платежем ПДВ в сумі 1 191 981,00 грн (в т.ч.: за податковими зобов'язан-нями - 953 585,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 238 396,00 грн).

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене Товариством до суду, проте 20.04.2017 за заявою Товариства вказана вимога була виключена із позовних вимог, тобто станом на 20.04.2014 вказане податкове повідомлення-рішення стало узгодженим.

Платіжними дорученнями від 01.03.2017 (на суму 100 000,00 грн), 06.03.2017 (на суму 153 585,05 грн), 13.03.2017 (на суму 700 000,00 грн) та 24.04.2017 (на суму 238 396,00 грн) позивачем сплачено усю суму грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 21.11.2016 № .

27.06.2017 на адресу Товариства надійшла спірна податкова вимога від 24.05.2017 за № 7017-17, згідно якої станом на 23.05.2017 сума податкового боргу ТОВК «Енергопромгруп» за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 293 581,77 грн (в т.ч.: пеня - 293 129,42 грн та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 452,35 грн).

Вважаючи, що ГУ ДФС у Львівській області протиправно нарахувало йому пеню із ПДВ, а також прийняло податкову вимогу від 24.05.2017 № 7017-17 про сплату податкового боргу, Товариство звернулося до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що податкові зобов'язання, визначені Товариству податковим повідомленням-рішенням № від 21.11.2016, були сплачені ним у строки, визначені законодавством, тому у відповідача не було підстав для нарахування ТОВК «Енергопромгруп» пені за несплату цих зобов'язань.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.156, 14.1.162, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки;

податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Порядок нарахування пені з визначенням періоду початку та закінчення її нарахування визначений статтею 129 ПК України.

Статтею 129 ПК України (у редакції від 1 січня 2017 року) визначений порядок нарахування.

Відповідно до положень підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України (у редакції від 1 січня 2017 року, яка було чинною на час нарахування пені та прийняття оскаржуваної податкової вимоги) нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

За замістом підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Аналіз наведених норм ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає змогу дійти висновку, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом та закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

А нарахування пені здійснюється у випадку пропуску граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного пунктом 57.3 статті 57 ПК України.

Згідно із підпунктом 59.1 пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як було зазначено вище, грошове зобов'язання за платежем ПДВ в сумі 1 191 981,00 грн (в т.ч.: за податковими зобов'язаннями - 953 585,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 238 396,00 грн) стало узгодженим 20.04.2017.

Граничний строк сплати цього податкового зобов'язання, відповідно до приписів пункту 57.3 статті 57 ПК України, був 30.04.2017.

Разом з тим, вказана сума грошового зобов'язання була сплачена Товариством у добровільному порядку відповідно до платіжних доручень від 01.03.2017 (на суму 100 000,00 грн), 06.03.2017 (на суму 153 585,05 грн), 13.03.2017 (на суму 700 000,00 грн) та 24.04.2017 (на суму 238 396,00 грн); тобто до закінчення граничного строку сплати у позивача жодної заборгованості за цими зобов'язаннями не існувало.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для нарахування Товариству пені та прийняття податкової вимоги від 24.05.2017 № 7017-17.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу щодо посилання на приписи підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України в частині нарахування пені за весь період заниження, оскільки станом на час нарахування Товариству пені та прийняття оскаржуваної податкової вимоги така втратила силу, тому не підлягала застосуванню.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/3878/17.

Також, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами суду першої інстанції в тому, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача по нарахуванню пені та щодо прийняття податкової вимоги від 24.05.2017 № 7017-17 не підлягають задоволенню, оскільки за змістом пункту 56.1 статті 56 ПК України податковому органу надано право на прийняття рішень, а платник податку, у разі незгоди з прийнятими рішеннями, має право на їх оскарження.

Таким чином, податковому органу надано право на прийняття рішень про застосування штрафних санкцій/пені, а платник податку, у разі незгоди з таким рішенням, має право на оскарження такого рішення.

За приписами підпунктів 60.1.1 та 60.1.4 пункту 60.1 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Крім того, суд повинен визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи те, що податковий орган, приймаючи податкову вимогу, діяв в межах, наданих йому законом повноважень, а достатнім способом захисту, який забезпечить відновлення порушеного права позивача у випадку встановлення судом протиправності оспорюваного рішення, є скасування цього рішення податкового органу, колегія суддів приходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача по нарахуванню пені та щодо прийняття податкової вимоги від 24.05.2017 № 7017-17.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21.02.2018 (справа № 813/1008/16).

Також не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання відповідача внести до зворотного боку інтегрованої картки платника податків Товариства із ПДВ відомості про відсутність податкового боргу в сумі 293 581,77 грн (в т.ч.: пеня - 293 129,42 грн та штраф - 452,35 грн), з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу V Порядку працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв'язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами, зокрема, є: рішення суду, прийняте по суті.

Тобто, на час звернення до суду і розгляду справи право позивача у цій частині не є порушеним, як і відсутні докази того, що відповідач після набрання даним рішенням законної сили буде ухилятись від здійснення коригування у картці особового рахунку позивача його показників у зв'язку зі скасуванням оскаржуваної податкової вимоги.

За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином особа може звернутися до суду за захистом лише існуючих прав, у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а не ті, які можуть виникнути в майбутньому, тобто вимога про зобов'язання відповідача внести до зворотного боку інтегрованої картки платника податків Товариства із ПДВ відомості про відсутність податкового боргу є передчасною та не підлягає задоволенню, як така що спрямована на майбутнє, та за відсутності підстав вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергопромгруп» та Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року в адміністративній справі № 813/2689/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова складена у повному обсязі 13 липня 2018 року.