Справа № 9901/507/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2018 року

Київ

справа №9901/507/18

адміністративне провадження №П/9901/507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Іванової Н.П., Журіної О.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) - Русакової І.Г.,

розглянув у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції адміністративний позов до ВРП з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 13 лютого 2018 року № 461/0/15/15-18 (далі - Спірне рішення). Цим рішенням ВРП скасувала рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) від 08 листопада 2017 року № 261дп-17 про закриття дисциплінарного провадження, розпочатого стосовно заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_1 за ознаками дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 43 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII). Визнала наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, і закрила дисциплінарне провадження в цій частині у зв'язку зі спливом строку накладення дисциплінарного стягнення.

Приводами для прийняття КДКП рішення від 08 листопада 2017 року, а ВРП - Спірного рішення, були дисциплінарна скарга про вчинення дисциплінарного проступку заступником прокурора Миколаївської області ОСОБА_1. та скарга на рішення КДКП № 261дп-17 адвоката ОСОБА_3 відповідно.

Підставами для подання дисциплінарної скарги та скарги на рішення КДКП стали такі фактичні обставини.

13 липня 2016 року слідчий відділу прокуратури Миколаївської області вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості про вчинення інспектором Управління патрульної поліції у місті Миколаєві (далі -УПП) злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) - вимагання неправомірної вигоди. У рамках цього провадження на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду від 20 липня 2016 року провадились негласні слідчі (розшукові) дії (далі - НСРД), пов'язані із втручанням в приватне спілкування інспектора патрульної поліції ОСОБА_4, протоколи яких із додатками були розсекречені та долучені до матеріалів кримінального провадження.

За повідомленням про підозру ОСОБА_4 поставлено за провину те, що він упродовж з 27 липня по 05 серпня 2016 року в місті Миколаєві під час виконання службових обов'язків інспектора УПП двічі шляхом погроз незаконно вилучити транспортні засоби і без такого вимагав і одержав від 21-го водія неправомірну вигоду на загальну суму 6743 грн.

23 грудня 2016 року слідчий оголосив стороні захисту про завершення досудового розслідування і відкриття його матеріалів.

Після завершення досудового розслідування ОСОБА_1 як заступник прокурора Миколаївської області 28 грудня 2016 року надіслав начальнику УПП листа № 17/1-1433 вих.-16 для розгляду питання про звільнення ОСОБА_4 з посади на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі -Закон № 580-VIII). У листі були викладені обставини для здійснення перевірки і звільнення ОСОБА_4 з посади та долучені копії повідомлення про підозру та компакт-диск з фрагментами відеозаписів, здобутих під час НСРД.

За листом ОСОБА_1 та доданих до нього матеріалів на підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 29 грудня 2016 року стосовно інспектора ОСОБА_4 проведено службове розслідування, за наслідками якого в його діях були виявлені ознаки дисциплінарного проступку. В основу висновку про винність ОСОБА_4 у його скоєнні були покладені аудіо- та відеозаписи, на яких зафіксовані обставини цього діяння. Згодом на підставі наказу від 26 січня 2017 року ОСОБА_4 звільнили зі служби в Національній поліції.

ОСОБА_4 рішення про звільнення зі служби оскаржив до адміністративного суду. Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 22 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 Суди, коли аргументували свої рішення, серед іншого послалися на матеріали, що були додані до листа прокуратури Миколаївської області про проведення УПП перевірки. Відеозаписи про обставини скоєння правопорушення переглядалися під час службового розслідування та судового розгляду.

Із посиланням на порушення положень статей 246, 254, 255, 257, 258 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) адвокат ОСОБА_3 звинуватив позивача у неналежному виконанні своїх службових обов'язків, яке проявилося у виготовленні копій речей та документів, отриманих під час НСРД; у незаконному використанні здобутих під час досудового розслідування аудіо- та відеозаписів з інформацією про дії ОСОБА_4 для цілей, непов'язаних з кримінальним провадженням, що завдало істотної шкоди останньому, позбавило його права на працю і матеріальний дохід, спричинило незаконне розголошення відомостей, що охороняються законом, персонально відомій та незліченній кількості осіб. Наголошує, що такі дії викликають розумні сумніви щодо об'єктивного та неупередженого ставлення прокурора ОСОБА_1 до необхідності відсторонення ОСОБА_4 від займаної посади.

За насідками розгляду дисциплінарної скарги КДКП не виявила в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 1 (неналежне виконання службових обов'язків), пункту 3 (розголошення таємниці, що охороняється законом), пункту 5 (вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості) частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, і згаданим вище рішенням закрила дисциплінарне провадження.

ВРП не погодилася з міркуваннями та рішенням КДКП про правомірність дій прокурора ОСОБА_1 за описаної вище ситуації. З цього приводу зазначила, що передача прокурором ОСОБА_1. до УПП компакт-диску із копіями фрагментів відеозаписів, отриманих під час НСРД для використання їх у дисциплінарному провадженні поза межами та у спосіб, не дозволений законом, є проявом неналежного виконання службових обов'язків, відповідальність за яке передбачена пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII. Оскільки на час прийняття рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення сплинув передбачений частиною четвертою статті 48 цього Закону річний строк з дня вчинення проступку, ВРП на підставі частини п'ятої цієї статті закрила дисциплінарне провадження.

У позовній заяві позивач законність Спірного рішення спростовує тим, що воно безпідставне, неаргументоване, необ'єктивне, однобічне, суперечливе, а тому не може бути правильним і таким, що дозволяє вважити його порушником прокурорської дисципліни.

Покликаючись на аналіз положень статей 254, 290 КПК переконує, що ВРП визнала і поставила йому за провину надсилання фрагментів відеозаписів, отриманих під час НСРД, тоді як фрагмент відеозапису у розумінні кримінального процесуального закону не є його копією, надсилати яку забороняє закон. Фрагмент не відображає повного змісту матеріального носія.

Вважає, що ВРП не надала значення тому, що він не виготовляв фрагментів відеозаписів.

Наголошує, що не був прокурором у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 і не мав доступу до матеріалів цього провадження. На час підписання листа про проведення перевірки щодо інспектора поліції ОСОБА_4 не був обізнаний про зміст додатків до нього.

Не погоджується з оцінкою ВРП неможливості використання результатів НСРД в інших цілях. Вважає, що положення частини першої статті 256 КПК, яка встановлює, що протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування. Додає, що ця норма не містить прямої заборони використовувати зазначені матеріали у дисциплінарному провадження, після зняття грифу секретності.

Припускає, що ОСОБА_4 звільнили з органів поліції не на підставі надісланого за його підписом листа прокуратури, а за наслідками службового розслідування, що стали підставою для наказу про його звільнення.

З погляду позивача, Спірне рішення не містить мотивування причинного зв'язку між його діями і наслідками, які настали для ОСОБА_4 Заперечує настання шкідливих негативних наслідків.

Покликається на процедурні порушення, допущені ВРП під час прийняття Спірного рішення. Гадає, що усупереч статті 53 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП скасувала рішення КДКП про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності, яке фактично не приймалося, позаяк за дисциплінарною скаргою КДКП насправді прийняла рішення про закриття дисциплінарного провадження.

У відзиві на позову заяву ВРП наводить мотиви для відмови у задоволенні позовної заяви. Спірне рішення вважає законним. За змістом та порядком прийняття відповідає встановленим законом вимогам, у ньому сформульовано висновок про причетність позивача до правопорушення, наведені обставини його скоєння, мотивація участі позивача в його настанні. Аргументів про те, що Спірне рішення не ґрунтується і не відповідає одній із підстав, передбачених статтею 54 Закону № 1798-VIII, за яких рішення ВРП за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора може бути оскаржене та скасоване, немає.

У запереченні на відзив ВРП ОСОБА_1 навів судження, подібні до зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити з причин, наведених у відзиві на позов.

Верховний Суд заслухав пояснення сторін, з'ясував обставини справи, перевірив докази, якими сторони обґрунтовували заявлені вимоги і незгоду з ними, і дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

За частинами першою, другою статті 54 цього Закону рішення ВРП за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) прокурор не був належним чином повідомлений про засідання Вищої ради правосуддя - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2- 5 частини п'ятої статті 53 цього Закону; 4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності прокурора та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Право на оскарження до суду рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, мають цей прокурор та скаржник, якщо таке рішення ВРП ухвалене за його скаргою.

Згідно з пунктами 2- 5 частини п'ятої статті 53 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора ВРП має право: скасувати частково рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора та ухвалити нове рішення; скасувати повністю або частково рішення відповідного органу про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності прокурора та ухвалити нове рішення; змінити рішення відповідного органу, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення; залишити рішення відповідного органу без змін.

Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статей 44, 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється КДКП. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

За приписами частини третьої статті 46 цього Закону за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті (підстави для відмови у відкритті дисциплінарного провадження), член КДКП приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора. Заява за результатами проведеної перевірки доброчесності прокурора, внаслідок якої встановлено вчинення дисциплінарного проступку, є обов'язковою підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Відповідно до статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

За частиною четвертою статті 48 цього Закону рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені у статті 43 цього Закону, якими, серед інших, є невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (пункт 1 частини першої); розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень пункт 3 частина перша); вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5 частини першої).

За частинами першою-третьою статті 246 КПК негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 2691,270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором. Слідчий зобов'язаний повідомити прокурора про прийняття рішення щодо проведення певних негласних слідчих (розшукових) дій та отримані результати. Прокурор має право заборонити проведення або припинити подальше проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно зі статтею 254 цього Кодексу відомості про факт та методи проведення негласних слідчих (розшукових) дій, осіб, які їх проводять, а також інформація, отримана в результаті їх проведення, не підлягають розголошенню особами, яким це стало відомо в результаті ознайомлення з матеріалами в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу. Якщо протоколи про проведення негласних слідчих (розшукових) дій містять інформацію щодо приватного (особистого чи сімейного) життя інших осіб, захисник, а також інші особи, які мають право на ознайомлення з протоколами, попереджаються про кримінальну відповідальність за розголошення отриманої інформації щодо інших осіб. Виготовлення копій протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатків до них не допускається.

За частинами першою, другою статті 255 цього Кодексу відомості, речі та документи, отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які прокурор не визнає необхідними для подальшого проведення досудового розслідування, повинні бути невідкладно знищені на підставі його рішення, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та статтею 256 цього Кодексу. Забороняється використання зазначених у частині першій цієї статті матеріалів для цілей, не пов'язаних з кримінальним провадженням, або ознайомлення з ними учасників кримінального провадження чи будь-яких інших осіб.

У частинах першій, другій статті 256 КПК передбачено, що протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування. Особи, які проводили негласні слідчі (розшукові) дії або були залучені до їх проведення, можуть бути допитані як свідки. Допит цих осіб може відбуватися із збереженням у таємниці відомостей про цих осіб та із застосуванням щодо них відповідних заходів безпеки, передбачених законом.

Якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Слідчий суддя розглядає клопотання згідно з вимогами статей 247 та 248 цього Кодексу і відмовляє у його задоволенні, якщо прокурор, крім іншого, не доведе законність отримання інформації та наявність достатніх підстав вважати, що вона свідчить про виявлення ознак кримінального правопорушення. Передання інформації, одержаної внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, здійснюється тільки через прокурора (стаття 257 цього Кодексу).

Наведені вище норми у взаємозв'язку з іншими положеннями глави 21 КПК запроваджують організацію проведення, встановлюють підстави, умови, порядок і спосіб реалізації НСРД, фіксацію ходу і їх результатів, встановлюють обмеження на використання результатів НСРД, покладають на суб'єктів кримінального провадження, які організовували й провадили НСРД та яким стали відомі результати цих дій внаслідок ознайомлення з матеріалами на відповідній стадії кримінального провадження, обов'язок не розголошувати відомості про інформацію, отриману в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, визначають види інформації, яка може бути отримана під час НСРД з погляду її доказового значення, передбачають заходи захисту інформації залежно від можливого її використання для подальшого проведення досудового розслідування.

Встановлені у цих нормах вимоги щодо використання результатів НСРД стосуються не тільки суб'єктів кримінального провадження, приміром у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у злочині, але й невизначеного кола осіб, які повинні утримуватися від використання цієї інформації у будь-який спосіб чи для якихось інших цілей, ніж встановлених кримінальним процесуальним законом. Однаковою мірою це правило стосується й працівників прокуратури, яким відомості про результати НСРД стали відомі у зв'язку з виконанням ними своїх службових обов'язків, але не в межах кримінального провадження.

Вид та режим відомостей, отриманих під час НСРД зобов'язує посадову особу органу прокуратури діяти відповідно до стану (характеру), мети і призначення інформації, отриманої внаслідок негласних слідчих (розшукових) дій.

Фактичні обставини, які лягли в основу висновків рішень КДКП і ВРП ніхто зі сторін не оспорює. Тобто, не заперечується час, місце, обставини та обстановка скоєння діяння, поставленого за провину ОСОБА_4; час внесення відомостей про злочин до ЄРДР; час, місце та спосіб фіксування дій останнього спеціальними технічними засобами в рамках проведення НСРД з дозволу суду; дата вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру; час закінчення досудового розслідування і відкриття підозрюваному всіх матеріалів досудового розслідування.

Встановлено, що ОСОБА_1 на час описаних подій обіймав посаду заступника прокурора Миколаївської області. За посадою і своїм службовим становищем як процесуальний керівник чи як інша посадова особа органів прокурати не брав участі у кримінальному провадженні, розпочатому стосовно ОСОБА_4

Ніхто зі сторін не ставить під сумнів події, пов'язаної із надсиланням прокурором ОСОБА_1. листа № 17/1-1433 вих.-16 про проведення перевірки про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді та про долучення до нього додатка у вигляді компакт-диска із фрагментами відеозапису отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди.

Не має заперечень й проти того, що лист прокуратури Миколаївської області № 17/1-1433 вих.-16 з викладом обставин діяння був приводом для службового розслідування стосовно інспектора УПП ОСОБА_4, а доданий до листа фрагмент відеозапису з обставинами скоєння правопорушення в сукупності з іншими матеріалами розслідування зумовив рішення про звільнення останнього з органів поліції та був використаний як мотив для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення.

З позиції позивача та заперечення її відповідачем можна виснувати, що кожна зі сторін в основному по-різному трактують фактичні обставини і норми матеріального та процесуального права, застосування яких зумовили ці обставини.

Із рішення КДКП № 261дп-17 видно, що на підставі дисциплінарної скарги член цієї Комісії, покликаючись на вимоги статті 46 Закону № 1697-VII 15 липня 2017 року відкрив дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 і після перевірки склав висновок про наявність в його діях дисциплінарного проступку.

Натомість КДКП дійшла висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі доводів скарги адвоката ОСОБА_3 Зокрема, обґрунтовуючи відсутність ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII Комісія послалася на те, що матеріали НСРД, які після зняття з них грифу секретності є необхідними для проведення досудового розслідування, можуть бути використані для цілей, не пов'язаних з кримінальним провадженням, оскільки заборони на їх використання, подібної до встановленої статтею 255 КПК, немає. Використання таких матеріалів не є порушенням норм цієї статті.

Комісія проаналізувала положення статті 254 КПК і зробила висновок, що заборона виготовлення копій протоколів про проведення НСРД та додатків до них стосується винятково учасників кримінального провадження, яким ця інформація стала відома у зв'язку з їх участю у фіксуванні, отриманні та ознайомленні з нею в межах кримінального провадження. Заборона не розголошувати інформацію, здобуту під час НСРД, не поширюється на слідчих і прокурорів, позаяк на них покладається функція забезпечення захисту такої інформації.

Посилається Комісія також на відсутність у кримінальному процесуальному законодавстві норми, яка би чітко забороняла слідчому чи прокурору копіювати розсекречені матеріали НСРД та використовувати їх в інших провадженнях, як-от дисциплінарному.

Відповідно до частини десятої статті 78 Закону № 1697-VII особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення КДКП до ВРП за наявності дозволу Комісії на таке оскарження. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення КДКП № 261дп-17 міститься рішення про надання особі, яка подала дисциплінарну скаргу, дозволу на оскарження цього рішення до ВРП.

ВРП погодилася з висновками КДКП про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3 і 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII. Водночас не визнала слушними висновки про відсутність ознак діяння, передбаченого пунктом 1 частини першої цієї статті. Мотивуючи своє рішення, ВРП послалася на положення: частини третьої статті 254 КПК, відповідно до якої не допускається виготовлення копій протоколів про проведення НСРД та додатків до них; частини першої статті 256 КПК, за якою протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування; статті 257 цього Кодексу, згідно з якою результати НСРД можуть бути використані в інших цілях, але тільки в іншому кримінальному провадженні та на підставі ухвали слідчого судді.

У контексті окреслених вище обставин ВРП підсумувала, що заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_1 тим, що передав УПП компакт-диск з копіями фрагментів відеозаписів, отриманих під час НСРД, для використання їх в дисциплінарному провадженні діяв поза межами та не у спосіб, що встановлений законом, і таким чином вчинив неналежне виконання своїх службових обов'язків. Дисциплінарне стягнення не застосувала відповідно до вимог частини четвертої статті 48 Закону № 1697-VII у зв'язку зі спливом річного строку від дати вчинення проступку. На підставі частини п'ятої цієї статті у зв'язку з відсутністю підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення ВРП закрила дисциплінарне провадження.

Із витягу з протоколу № 18 засідання ВРП від 13 лютого 2018 року вбачається, що пунктом сьомим порядку денного був розгляд скарги адвоката ОСОБА_3 на рішення КДКП № 261дп-17 від 08 листопада 2017 року про закриття дисциплінарного провадження стосовно заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_1 Член ВРП доповів матеріали перевірки, проведеної за скаргою адвоката ОСОБА_3, позивач та автор скарги були присутні на засіданні, давали пояснення по суті питання, кожен наполягав на своїй правоті, відповідали на запитання члена ВРП. Для прийняття рішення члени ВРП виходили до нарадчої кімнати, після повернення з якої голова ВРП оголосив Спірне рішення, за яке члени ВРП одностайно проголосували. Застережень щодо того, що склад ВРП, який ухвалив Спірне рішення, не мав повноважень його ухвалювати, чи рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні, або розгляд скарги відбувся без повідомлення та участі прокурора на засіданні ВРП, не висловлено.

У позовній заяві, як згадано вище, наведені аргументи незгоди з мотивами Спірного рішення і тим, як ВРП застосувала норми матеріального та процесуального права. Проте позивач не стверджує того, що Спірне рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності прокурора та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Отож, якщо оцінювати законність Спірного рішення в аспекті вимог статті 54 Закону № 1798-VII, яка, про що у цьому рішенні вже згадувалося вище, встановлює виключні підстави оскарження рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, то це рішення не містить властивостей чи критеріїв, що характеризують його як таке, що ухвалене неповноважним чи неправоможним складом ВРП, або не підписане будь-ким зі складу членів цієї Ради, які брали участь в його ухваленні, чи засідання ВРП провадилось без обов'язкового повідомлення прокуророві про дату та місце його проведення та/або без участі останнього. Не підпадає Спірне рішення під поняття такого, що немає посилань на визначені законом підстави дисциплінарного відповідальності та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Якщо сприймати Спірне рішення через призму змісту (матерії) підстав, на яких воно основується, то у цьому значенні воно ґрунтується на справжніх, реальних обставинах події, спричиненої конкретними діями прокурора. Ця подія була проаналізована і з посиланням на закон отримала мотивовану правову оцінку як дисциплінарне правопорушення. Як неналежне виконання службових обов'язків прокурора слушно було кваліфіковано з того, що прокурор, який не є процесуальним керівником чи суб'єктом кримінального провадження, протиправно використав скопійовану інформацію НСРД -протоколи і додатки до нього, приміром відеозаписи фіксування перебігу вчинення фігурантом НСРД правопорушення, для інших цілей, відмінних від мети подальшого продовження ведення досудового розслідування, в межах якого була отримана ця інформація, чи для використання в іншому кримінальному провадженні, якщо результати НСРД міститимуть ознаки певного кримінального правопорушення. Такий висновок не видається свавільним, необґрунтованим чи голослівним. Принаймні, встановлені обставини не дають приводів та причини вважати поведінку прокурора ОСОБА_1 цілком правомірною.

Аргументів, які б доказували протилежне, у цій справі не встановлено.

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 не впливають на правильність Спірного рішення.

Те, що до листа заступника прокурора Миколаївської області були долучені фрагменти відеозапису, а не його копія із повним змістом результатів НСРД, не заперечує самого факту використання результатів цих дій для інших, ніж кримінальне провадження цілей, щодо якого встановлені обмеження незалежно від обсягу використаної інформації.

Посилання ОСОБА_1 на свою необізнаність із вмістом компакт-диску, його непричетність до копіювання фрагментів відеозапису, що лист не є доказом у дисциплінарному провадженні і не був єдиною підставою для звільнення ОСОБА_4 з органів поліції, що останнього звільнили на підставі результатів службового розслідування, не можна визнати доречними для втручання у Спірне рішення. ОСОБА_1 як заступник прокурора області, коли шляхом надсилання листа з викладом у ньому обставин правопорушення і додатками до нього ініціював процедуру відсторонення ОСОБА_4 від посади в органах поліції, попри наявність повноважень на таку ініціативу не міг не знати, понад те, мав знати і розумів значення своїх дій, оскільки бажав настання певних наслідків від їх реалізації, зокрема й тих, що фактично настали. Те, що лист та фрагменти відеозапису з результатами НСРД були використані для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 з посади, яким саме чином і яка ступінь їх впливу на рішення про звільнення останнього з посади, згадувалося в цьому рішенні вище.

Немає підстав вважати, що ВРП допустила порушення процедури ухвалення Спірного рішення. КДКП відкрила дисциплінарне провадження і після перевірки матеріалів провадження закрила його. В межах цього провадження ВРП не погодилася з рішенням Комісії у частині законності закриття провадження за одним із пунктів дисциплінарного провадження. У зв'язку з цим ВРП у межах того самого провадження прийняла рішення про його закриття, але з інших правових підстав. Такі дії не суперечать закону.

Не дають приводів для втручання в Спірне рішення й інші зазначені у позовній заяві аргументи, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових питань цього рішення суду.

Керуючись статтями 241- 246, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2018 року № 461/0/15-18 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 25 червня 2018 року.

Повне судове рішення складено 09 липня 2018 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз