Справа № 826/11702/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О., Бужак Н.П. Борейко Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича №52755248 від 27 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_7 виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не враховано положення Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Крім того, підкреслює, що у заяві стягувача було зазначено адресу боржника, на яку направлялися документи виконавчого провадження. Крім іншого, наголошує, що постанова про стягнення виконавчого збору в установленому законом порядку боржником оскаржена на була.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2013 року у справі №523/6021/13-ц стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №16/08 від 5 серпня 2008 року у розмірі 17 491 340,20 грн., з яких 11 466 932,98 грн. заборгованість за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії, 642 776,55 грн. сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, згідно пункту 7.1 договору №2 до кредитного договору, 124 408,53 грн. сума трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення кредиту, 4 851 825,00 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом, 253 989,37 грн. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 49 159,20 грн. три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання з своєчасної сплати процентів за користування кредитом, 96 018,75 грн. сума комісії за користування грошовими коштами, 5 219,21 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 1 010,17 грн. три відсотки річних за порушення грошового зобов'язання зі сплати комісії за користування кредитом, а також судові витрати у сумі 1 820,00 грн.

10 квітня 2014 року, на виконання згаданого рішення суду, Суворовським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 26 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43800692 з виконання виконавчого листа №523/6021/13-ц, виданого 10 квітня 2014 року Суворовським районним судом міста Одеси. Даною постановою боржнику встановлено семиденний строк на самостійне виконання рішення суду.

22 серпня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Канцедалом О.О. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 749 134,00 грн.

У зв'язку зі зверненням стягувача із заявою про повернення йому виконавчого документу, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. 26 жовтня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

При цьому, 27 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову ВП № 52755248 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_7 виконавчого збору.

Позивач, не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною третьою статті 40 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV), який був чинний на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору 22.08.2014, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з поданням останнім письмової заяви про повернення виконавчого документа зумовлює виникнення у державного виконавця обов'язку з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Відтак, винесення 26.10.2016 постанови у ВП №43800692 про повернення виконавчого документа стягувачеві дає підстави для висновку про відповідність вимогам чинного законодавства постанови від 27.10.2016 ВП №52755248 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 22.08.2014 ВП №43800692 про стягнення з ОСОБА_7 виконавчого збору. При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору, як вірно підкреслив апелянт, однак, залишив поза увагою суд першої інстанції, в установленому законом порядку не була оскаржена та скасована, що, у свою чергу, підтверджується наявність у державного виконавця повноважень на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, судовою колегією враховується, що, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону №606-XIV, положення якої у подальшому знайшли своє відображення у ч. 1 ст. 28 Закону №1404-VIII, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, адресою боржника ОСОБА_7 у виконавчому документі було зазначено: АДРЕСА_1. Саме на дану адресу, як свідчать матеріали справи, відповідачем направлялися на адресу позивача копії документів виконавчого провадження.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, отримання Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 16.11.2016 р. від ОСОБА_10 листа з інформацією про те, що ОСОБА_7 за згаданою адресою не проживає та не проживав, а також листа відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 15.03.2017 р. про те, що ОСОБА_7 з 26.01.2011 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, не може свідчити про порушення відповідачем вимог чинного законодавства в частині повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки, як вже було зазначено вище, і Закон №606-XIV, і Закон №1404-VIII вважають боржника повідомленим про відкриття виконавчого провадження у випадку надіслання відповідної постанови за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З урахуванням, наведеного судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позиції суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2016 ВП №52755248, адже, по-перше, чинність постанови про стягнення виконавчого збору зобов'язує державного виконавця забезпечити її виконання шляхом відкриття відповідного виконавчого провадження, по-друге, матеріали справи не містять доказів направлення документів виконавчого провадження на іншу, ніж вказано у виконавчому документі, адресу борожника, по-третє, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору жодним чином не може захистити права стягувача за умови чинності виконавчого документа, на підставі якого ініційовано стягнення такого збору.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Крім того, оскільки ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 року відстрочено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сплату судового збору до ухвалення рішення по даній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з апелянта, оскільки останньому як суб'єкту владних повноважень, витрати, пов'язані за сплатою судового збору, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 272, 287, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 - відмовити.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень на рахунок Державної судової адміністрації України за такими реквізитами: отримувач коштів: банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку (МФО): 899998; УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101; код отримувача: 38004897; р/р: 1055.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Т.Р. Вівдиченко

Судді О.О. Беспалов

Н.П. Бужак