Справа № 367/8905/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/8905/17 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 та Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року, що ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати дії Ірпінського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Київської області щодо невиконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2010 року в частині: зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 основну пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до частини четвертої ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період;

2) зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 додаткову пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період;

3) зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подати звіт про виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2010 року за період з 01 серпня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на його звернення щодо невиконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2010 року, відповідач листом від 27.10.2017 № 181/В - 03 зазначив, що згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2010 року по справі № 2-а-107/2010, було відкрито два виконавчих провадження: перше від 22.10.2010, яким зобов'язано управління пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 основну пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до частини четвертої ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період. Другим виконавчим провадженням від 22.10.2010 зобов'язано управління Пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 додаткову пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період.

Однак, пенсія за рішенням суду нараховувалась та виплачувалась лише до 31.07.2011.

У подальшому, пенсія за рішенням суду не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки 19 червня 2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011 у №3149-VI «Про внесення змін до Державного бюджету України на 2011 рік», згідно з яким у 2011 році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відтак, вказаний Закон України від 14.06.2011 №3149-VI змінив можливість здійснювати виплати в розмірах більших, ніж наявний фінансовий ресурс бюджету Пенсійного фонду України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним дії Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 в розмірі перерахованому на виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 р. № 2-а-107/2010. В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року - змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 в розмірі, встановленому згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 у справі №2-а-107/2010, з 01 листопада 2011 року».

Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що рішенням Ірпінського міського суду Київського суду від 29.01.2010 у справі №2-а-107/2010 зобов'язано відповідача не призначити пенсію, а зобов'язано перерахувати та виплатити пенсію по інвалідності позивачу з 11.01.2009 без кінцевої дати.

Крім того, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, також подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Так, відповідач послався на те, що Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України».

Крім того, згідно позиції Європейського Суду з прав людини судове рішення не може бути гарантією проти змін в законодавстві у майбутньому.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами до суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно з частиною другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії - позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області по відмову у перерахунку та виплаті ОСОБА_3 пенсії відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 з 11.01.2009 основну пенсію відповідно до частини четвертої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з врахуванням уже проведених виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 з 11.01.2009 основну пенсію відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням уже проведених виплат (а.с. 4-5).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.07.2010 постанову Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010 - залишено без змін, а апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області - без задоволення (а.с. 6).

На виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010 Управлінням Пенсійного фонду України позивачу проведено перерахунок з урахуванням наступних виплат: основна пенсія як інваліду 2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини четвертої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплачено в лютому 2011 року згідно розпорядження від 04.01.2011 додаткову пенсію інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплачено в грудні 2010 року згідно розпорядження від 11.11.2010.

13 лютого 2018 року позивач на своє звернення від 16.01.2018 отримав відповідь з Головного Територіального Управління юстиції у Київській області, в якій було вказано, що позивачу повертаються документи згідно п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 440, до якої додано відповідь заступника Начальника Ірпінського об'єднанного Управління Пенсійного Фонду України Київської області від 22.01.2018 №638/05 (а.с. 29).

У вказаному листі від 22.01.2018 №638/05 зазначено, що 19 червня 2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011 № 3149-VІ «Про внесення змін до Державного бюджету України на 2011 рік».

Пунктом 7 частини 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2011-2016 роки доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 - 2016 роках норми і положення ст. 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011-2016 рік.

При цьому, у листі вказано, що пенсія позивача в період з 11.01.2009 по 31.01.2011 виплачувалась в розмірах згідно з рішенням суду.

У подальшому, у період з 01.02.2011 по 31.10.2011, виплата пенсій проводилась у розмірах визначених рішенням суду. При тому, що вказані зміни в Закон України «Про Державний Бюджет України на 2011 рік № 3491-VI від 14.06.2011 та постанова Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 для нарахування пенсії не застосовувались.

Тому, за період з 01.11.2011 по даний час доплати до пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управлінням проводяться в сумах, визначених законодавством.

Зобов'язання відповідно до постанови Ірпінського міського суду від 29.01.2010 №2-а-107/2010 управлінням виконані в повному обсязі (кошти нараховані та виплачені) та станом на 01.01.2018 заборгованість відсутня (а.с. 30).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010 відповідачем виконана лише в частині перерахунку, однак не виконана в частині виплати належної пенсії за здійсненим перерахунком.

Оскільки позовні вимоги стосуються винятково перерахунку зазначеної пенсії, тому в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, для ефективного захисту прав позивача, слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення виплати пенсії позивачу в розмірі перерахованому на виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (надалі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

За приписами ст.49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до статті 50 Закону №796-XII (в редакції на час винесення постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 54 Закону №796-XII (в редакції на час винесення постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2010 року у справі №2-а-107/2010 зобов'язано управління Пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 основну пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до частини четвертої ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Ірпінь призначити з 11.01.2010 додаткову пенсію, як інваліду 2 групи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 2 групі інвалідності з урахуванням уже проведених виплат даної пенсії за вказаний період (а.с. 4-5).

На виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010 управлінням Пенсійного фонду України позивачу проведено перерахунок з урахуванням наступних виплат: основна пенсія як інваліду 2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини четвертої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплачено в лютому 2011 року згідно розпорядження від 04.01.2011 додаткову пенсію інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплачено в грудні 2010 року згідно розпорядження від 11.11.2010.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» у 2011 році норми і положення статтей 50-51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цього закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 липня 2011 року № 745, якою врегульовано окремі питання захисту соціальних прав громадян, у тому числі, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в межах наявності фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Аналогічні положення містяться у Законах України про державний бюджет на 2012- 2014 роки.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014, який набрав чинності з 01.01.2015 внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону № 796- XII.

Згідно ст. 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції з 01.01.2015) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції з 01.01.2015) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Згідно п. 11 Порядку №1210 мінімальний розмір пенсії становить для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 Порядку №1210 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам II групи - 379,6 грн.

Таким чином, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, проводилась у розмірі, встановленому Порядком №1210.

Згідно пункту 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

У Рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача відсутній обов'язок здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 № 2-а-107/2010, якою встановлені розміри пенсії позивача, оскільки ст.ст. 50, 54 Закону №796-XII на підставі яких постановлено судове рішення, в подальшому викладені в новій редакції, згідно з якою вказані норми статтей застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 (справа №385/1319/15-а).

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у даному випадку внесення змін в Закон №796-XII, не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Так, вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для виплати пенсії позивачу на підставі постанови Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2010 р. № 2-а-107/2010 з урахуванням змін в законодавстві, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року - скасувати.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - відмовити в частині в частині задоволення позовних вимог.

В решті - рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 09 липня 2018 року.