Справа № 804/2123/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2018 року Справа № 804/2123/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000172/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 06.11.2017 р., -
26 березня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000172/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 06.11.2017 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками фактичної перевірки позивача двічі притягнуто до відповідальності, а саме: на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 р. у справі № 181/1012/17 та згідно спірного рішення про застосування фінансових санкцій № 000172/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 06.11.2017 р., що суперечить принципам закріпленим у Податковому кодексі. Отже, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 2).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 року призначено розгляд адміністративної справи № 804/2123/18 за правилами загального позовного провадження
У судове засідання 25.06.2018 року зявились представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши рішення про застосування фінансових санкцій № 000172/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 06.11.2017 р.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві, а саме: під час проведення перевірки виявлено реалізацію алкогольних та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії на здійснення такої торгівлі, чим порушено вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Вказує, що рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 р. у справі № 181/1012/17 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, як працівника підприємства торгівлі, а у даному випадку, як субєкта господарювання. Таким чином, нарахування контролюючим органом штрафних санкцій здійснено у відповідності з чинним законодавством, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 23.09.2014 року зареєстрована у встановленому законом порядку, перебуває на податковому обліку в Східно-Дніпровській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; здійснює діяльність за видом: роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах.
20.10.2017 року, відповідно до наказу № 5818-п від 19.10.2017 р., Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірки з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами господарської одиниці «магазин», розташованого за адресою: Межінський р-н, смт.Межова, вул.Леніна, 74, який належить суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_3
- ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - реалізація горілки, цигарок, у період з 16.10.2016 р. по 19.10.2016 р. без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Вказаний акт перевірки підписано ФОП ОСОБА_3 без зауважень або заперечень 20.10.2017 року.
Правомірність прийнятого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Розглядаючи заявлений спір, суд виходить із того, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі по тексту - Закон № 481/95-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзацу 12 статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.
Частиною 1 статті 9 наведеного закону визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, як фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, відповідно до обраного виду економічної діяльності.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 мала ліцензії серія АЖ № 014280 від 08.10.2015 р. на роздрібну торгівлю алкогольними напоями строком дії з 15.10.2015 р. до 15.10.2016 р., та серія АЖ № 014820 від 08.10.2015 р. на роздрібну торгівлю тютюновими виробами строком дії з 15.10.2015 р. до 15.10.2016 р.
Отже, фактично у період з 15.10.2016 р. до 20.10.2016 р. ФОП ОСОБА_3 не мала зареєстрованої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютютновими виробами.
Факт порушення абзацу 12 статті 15 Закону № 481/95-ВР щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (горілки) та тютюновими виробами за відсутності ліцензій ФОП ОСОБА_3 визнано.
Так, постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року у справі № 181/1012/17 визнано ОСОБА_3 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Так, частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.
Проте спірне рішення про застосування фінансових санкцій № 000172/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 06.11.2017 винесено у відношенні ФОП ОСОБА_3, тобто субєкта підприємницької діяльності.
Підставами для притягнення до відповідальності є різні норми чинного законодавства - положення Кодексу України про адміністративні правопорушення та вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідач належними доказами підтвердив правомірність спірного рішення, наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність оскаржуваного рішення.
Отже позовна заява ФОП ОСОБА_3 є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 25 червня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 02 липня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду у судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 липня 2018 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_4