Справа № 826/12881/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Київ № 826/12881/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві до Північного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві (ГУ ДСНС України у м. Києві) з позовом до Північного офісу Державної аудиторської служби України (ДАС України) про визнання нечинним розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами від 12.09.2017 №13

Ухвалою суду від 12.10.2017 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору та письмових пояснень щодо строку звернення до суду з позовом.

Пояснення, а також документ на підтвердження сплати судового збору, на виконання ухвали суду, подано через канцелярію 20.10.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2017 у справі відкрито провадження і призначено її до розгляду.

Відповідачем 23.11.2017 на адміністративний позов подано заперечення із проханням відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 14.12.2017 в якості свідка допитано ОСОБА_1, прийнято додаткові пояснення позивача. Враховуючи неявку представників відповідача та клопотання представника позивача, суд, на підставі частини четвертої статті 122 й частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України, згідно з частиною третьою статті 241 якого судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Так, правова позиція позивача у справі зводить до того, що контролюючим органом зроблено помилкові висновки стосовно використання бюджетних коштів не у відповідності до кодів економічної класифікації видатків (нецільове використання), яке полягає у тому, що за рахунок коштів загального фонду, виділених за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», протягом періоду з 01.01.2015 по 28.02.2017 проведені касові та фактичні видатки на загальну суму 244473,42 грн по оплаті праці осіб вільного найму, заробітна плата яких повинна нараховуватись та виплачуватись за рахунок коштів виділених за КЕКВ 2111 «Заробітна плата».

Серед іншого позивач посилається на лист Головного контрольно-ревізійного управління України від 21.07.2009 №26-18/17, відповідно до якого, головним критерієм нецільового використання бюджетних коштів ревізори безпідставно вважають здійснення видатків за невідповідними кодами економічної класифікації видатків (КЕКВ), які визначаються для бюджетних установ кошторисом і планом асигнувань та для одержувачів бюджетних коштів - планом використання бюджетних коштів.

Із посиланням на Наказ Міністерства фінансів України (МФ України) від 12.03.2012 №333 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету» зазначає, що за кодом 2110 «Оплата праці» передбачаються видатки на оплату праці всіх працівників бюджетних установ (організацій), а також грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, згідно з установленими посадовими окладами, ставками або розцінками, матеріальну допомогу, у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород відповідно до законодавства.

Згідно з вимогами підпункту 1.10 Умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій Міністерства надзвичайних ситуацій України, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України (МНС України) від 10.07.2006 №431, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 31.07.2006 за №892/12766, оплата праці працівників, прийнятих за строковими трудовими договорами для тимчасового заміщення посад, що комплектуються жінками з числа військовослужбовців, на період їх відпусток у зв'язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною, здійснюється на умовах, передбачених цим наказом для відповідної категорії працівників за рахунок асигнувань, виділених на грошове забезпечення.

На момент чинності наказу МНС України №431 кошторисом на 2015 рік було передбачено грошове забезпечення атестованим особам відповідно до штатного розпису, які перебували у декретних відпустках. Тому виплати, проведені працівникам вільного найму, які тимчасово заміщували атестованих, проводились в межах виділених асигнувань.

Одночасно безпідставними позивач вважає висновки контролюючого органу про взяття зобов'язань по оплаті послуг за теплопостачання понад затверджені бюджетні асигнування у 2015 та 2016 роках на загальну суму 2395666,16 грн.

Так, у позові зазначено, що виходячи із визначення «зобов'язання» та «господарський договір», орган контролю, встановлюючи факт порушення бюджетного законодавства за критерієм «взяття зобов'язань по оплаті послуг за теплопостачання понад затверджені бюджетні асигнування», повинен був будувати свої твердження щодо взяття відповідних зобов'язань на підставі договорів, укладених між управлінням та виконавцем послуг на постачання. Зазначені договори не укладались та відповідні зобов'язання понад затверджені бюджетні асигнування на суму 2395666,16 грн, ГУ ДСНС України у м. Києві, не бралися. Акти приймання-передавання послуг, які проведені по обліку, не відрізняються від зобов'язань в межах умов договорів та бюджетних призначень.

Однак орган контролю робить висновок про взяття зобов'язань ГУ ДСНС України у м. Києві на підставі листів постачальників, в яких вказано дані обліку постачальників, які є неналежними та недопустимими доказами згідно з вимогами статті 70 КАС України.

Відповідно до статей 48, 118 Бюджетного кодексу України (БК України) укладення договору, послуги ...протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень... є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом асигнувань та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Державне казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету.

В разі неналежного виконання бюджетного законодавства органами казначейства приймається рішення про застосування заходів впливу.

Позивач акцентує, що з 01.01.2015 по 01.07.2017 до ГУ ДСНС України у м. Києві попередження про порушення бюджетного законодавства в частині взяття зобов'язань понад затверджені бюджетні асигнування Головного управління Державного казначейства України у місті Києві, не надходили.

Окремої уваги позивач приділяє тій обставині, що органом контролю на підставі Акту ревізії направлена довідка до Державної служби надзвичайних ситуацій України щодо зменшення бюджетних асигнувань на суму нецільового використання коштів в розмірі 244473,42 грн. Таким чином, Розпорядження №13 є формою рішення органу контролю, реалізація якого тягне за собою певні наслідки, які впливають на фінансово-господарську діяльність установи. З наведеного позивач приходить до висновку про те, що оскаржуване розпорядження вичерпавши свою дію у будь-якому випадку породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача, а відтак може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, відповідач заперечуючи проти позову цитує наведені в акті перевірки порушення, а також вказує на те, що оскаржуване розпорядження має тимчасовий термін дії - 15 календарних днів. Зазначає, що станом на 24.11.2017 строк дії розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами закінчив свою дію та відновлені операції з бюджетними коштами. Окрім того, ГУ ДСНС України у м. Києві 04.10.2017 внесло зміни до кошторису, зменшивши на 244474 грн. Таким чином, станом на день розгляду справи відсутній предмет позову, оскільки розпорядження вичерпало свою дію і його неможливо скасувати.

Поряд із цим відповідач посилаючись на низку законодавчих приписів обґрунтовує право зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства.

Позицію по суті спору відповідачем обґрунтовано також у судовому засіданні з посиланням на аргументи наведені в акті перевірки.

Отже, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ГУ ДСНС України у м. Києві - бюджетна установа, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та відноситься до категорії неприбуткової установи (ознака неприбутковості - 0031 - рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2016 № 110/26-59-12-25).

Згідно з Планом проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби (орган контролю) на 11 квартал 2017 року у термін з 10.05.2017 по 12.06.2017 за період з 01.01.2015 по 01.07.2017 здійснено захід державного фінансового контролю відносно ГУ ДСНС України у м. Києві (код 38620155).?

Ревізію проведено у термін з 10.05.2017 по 02.08.2017 (із зупиненням контрольного заходу з 11.05.2017 по 06.06.2017 та з 20.06.2017 по 05.07.2017).

Результати ревізії оформлено Актом від 09.08.2017 №06-30/730.

На підставі Акта одночасно з Попередженням про неналежне виконання бюджетного законодавства від 12.09.2017 № 26-06-14-14/8977 на адресу позивача надійшло Розпорядження від 12.09.2017 №13 про зупинення операцій з бюджетними коштами, яким зупинені операції з коштами на рахунках №5222 та №5222 (КПКВ 1006280) на строк до 26.09.2017 включно.

У розпорядженні зазначено, що на підставі акта встановлено порушення бюджетного законодавства у ГУ ДСНС України у м. Києві, зокрема: використання бюджетних коштів не у відповідності до кодів економічної класифікації видатків (нецільове використання) - за рахунок коштів загального фонду, виділених за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», протягом періоду з 01.01.2015 по 28.02.2017 проведені касові та фактичні видатки на загальну суму 244473,42 грн по оплаті праці осіб вільного найму, заробітна плата яких повинна нараховуватись та виплачуватись за рахунок коштів виділених за КЕКВ 2111 «Заробітна плата»; взяття зобов'язань по оплаті послуг за теплопостачання понад затверджені бюджетні асигнування у 2015 та 2016 роках на загальну суму 2395666,16 грн, чим порушено вимоги пункту 8 частини першої статті 7, частини першої статті 23, частини першої статті 48, частини першої статті 51 БК України, пункту 5 «Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 та пункту 2.1.1.2 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету.

Зазначено, що відповідно до пункту 20 та пункту 24 частини першої статті 116 БК України, вищевказані порушення є порушеннями бюджетного законодавства.

В силу пункту 8 частини першої статті 7 БК України, бюджетна система України ґрунтується, серед іншого на принципі цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України (ч. 1 ст. 23 БК України).

Статтею 51 БК України врегульовано особливості здійснення окремих видатків бюджету. Частиною першою даної статті встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Як вбачається з Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, - економічна класифікація видатків бюджету призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування.

Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету.

Розділом 2 затверджено код видатків «Поточні видатки». Даний розділ містить підпункти якими затверджено коди видатків, зокрема: пункт 2.1 Код 2100 «Оплата праці і нарахування на заробітну плату»; підпункт 2.1.1 Код 2110 «Оплата праці»; підпункт 2.1.1.1 Код 2111 «Заробітна плата»; підпункт 2.1.1.2 Код 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Пунктами 20 та 24 частини першої статті 116 БК України визначено, що порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; нецільове використання бюджетних коштів.

Визначаючись щодо заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що статтею 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

У статті 2 БК України «Визначення основних термінів» визначено, що:

бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування;

бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження;

кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень;

паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет).

З акту перевірки вбачається, що ревізією відповідності сум, затверджених у кошторисах доходів і видатків та планах асигнувань загального бюджету, бюджетним асигнуванням, доведеним лімітними довідками, у 2015, 2016, 2017 роках порушень не виявлено.

Ревізією за 2015, 2016, 2017 виділення загальних сум бюджетних асигнувань встановлено, що кошторис з урахуванням внесених протягом цих років змін за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» за загальним фондом становить 100% суми затверджених бюджетних асигнувань відповідних періодів.

Касові та фактичні видатки проведені в межах затверджених асигнувань та відповідають отриманому фінансуванню.

Таким чином перевіркою встановлено, що відповідач встановив дотримання ГУ ДСНС України у м. Києві вимог бюджетного законодавства в частині виділення загальних сум бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 за загальним фондом, що становить 100% суми затверджених бюджетних асигнувань за 2015, 2016, 2017 роки, та проведення касових та фактичних видатків в межах затверджених асигнувань, що відповідають отриманому фінансуванню.

Поряд із цим, суд виходить із того, що мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), визначає паспорт бюджетної програми (п. 40 ч. 1 ст. 2 БК України).

Правила складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання затверджені наказом МФ України від 29.12.2002 №1098 (у редакції наказу МФ України від 14.01.2008 №19).

Здійснення видатків за відповідним кодом економічної класифікації не може бути ціллю, що встановлюється бюджетним призначенням або бюджетними асигнуваннями, і відповідно здійснення видатків за кодом економічної класифікації, що не в повній мірі відповідає економічній сутності платежу, однак відповідає цілям, визначеним у паспорті бюджетної програми, не можна кваліфікувати як нецільове використання бюджетних коштів.

Наведена позиція викладена у листі Державної казначейської служби України від 26.03.2015 №14-04/26-5630 «щодо використання КЕКВ» та листі Державного казначейства України від 09.06.2010 №17-10/1426-10179.

Окрім того, суд враховує пояснення надані сторонами в судовому засіданні, а саме, що виплачена заробітна плата виплачувалась вільнонайманим особам за строковими трудовими договорами, які тимчасово виконували обов'язки та заміщували посади, що комплектуються жінками з числа військовослужбовців, на період їх відпусток у зв'язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною. Оцінка правомірності взяття вільнонайманих осіб на відповідні посади не відноситься до компетентності відповідача, більш того обґрунтована тим, що взяття атестованих осіб передбачає укладення контракту на певний строк, що є неможливим, в зв'язку з тим, що посади є тимчасово вільними з огляду на відпустки осіб, які обіймають такі посади за контрактом. Видатки за кодом КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» передбачено з урахуванням таких працівників, відповідно виплата заробітної плати за рахунок відповідних видатків не є порушенням бюджетного законодавства.

Стосовного наступного висновку перевірки, а саме щодо взяття зобов'язань по оплаті послуг за теплопостачання понад затверджені бюджетні асигнування у 2015 та 2016 роках на загальну суму 2395666,16 грн позиція суду зводиться до наступного.

Як зазначено в Акті, наявність кредиторської заборгованості за теплопостачання станом на 01.01.2016 в сумі 871599,97 грн та станом на 01.01.2017 в сумі 1524066,19 грн, що підтверджено надавачем послуг та даними фінансової звітності щодо затверджених асигнувань, касових і фактичних видатків 2015 та 2016 років, свідчить про взяття ГУ ДСНС України у м. Києві зобов'язань понад затверджені бюджетні асигнування на суму 2395666,16 грн, в тому числі у 2015 році - 871599,97 грн та у 2016 році - 1524066,19 грн, чим порушено пункт 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ та частину першу статті 48 БК України, оскільки розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України, та у разі їх відповідності бюджетним паспортам.

Відповідно до частини першої статті 48 БК України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Пунктом 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, - визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

В свою чергу, позивач посилається на те, що згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженим наказом МФ України від 07.02.2013 №73 та Порядком складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженим наказом МФ України від 24.01.2012 №44, Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку в державному секторі 101 «Подання фінансової звітності», затвердженим наказом МФ України від 28.12.2009 №1541 та Порядком заповнення форм фінансової звітності в державному секторі, затвердженим наказом МФ України від 28.02.2017 №307, визначається склад, порядок та подання фінансової та бюджетної звітності, вимоги до розкриття її елементів.

Фінансова та бюджетна звітність повинна містити інформацію про всі проведені господарські операції, які відображені в бухгалтерському обліку. Підставою для складання фінансової та бюджетної звітності є дані первинних документів про господарську діяльність організації, а також відображення господарських операцій, які заносяться до регістрів бухгалтерського обліку. За даними регістрів бухгалтерського обліку складається бюджетна і фінансова звітність.

Враховуючи вищезазначене, у Звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) відображено дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 01.07.2017 згідно первинних документів, які у встановленому порядку були надані іншими структурними підрозділами ГУ ДСНС України у м. Києві до управління економки і фінансів та відображені в бухгалтерському обліку.

В контексті взаємозалежності фінансової та бюджетної звітності із відображенням господарських операцій в бухгалтерському обліку, суд враховує приписи статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV, а також пункту 2.2 розділу 2 наказу МФ України від 24.05.1995 №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» про те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують факт її здійснення.

Водночас, господарська операція передбачає виникнення зобов'язань.

Так, в силу статті 173 Господарського кодексу України (ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається зі змісту статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини третьої статті 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається, що наявність господарського договору є обов'язковою умовою для виникнення зобов'язань.

Однак, орган контролю в ході ревізії формує свої висновки на підставі відповідей виконавців послуг.

Поряд із цим, суд виходить з приписів частини третьої статті 48 БК України, в силу якої розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Окрім того, відповідно до Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом МФ України від 02.03.2012 №309, зобов'язання - це будь-яке розміщення замовлення, укладення договору чи виконання інших аналогічних операцій, здійснене розпорядником або одержувачем бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з порушенням норм, установлених БК України, законом України про Державний бюджет України та рішенням про місцевий бюджет.

Акти приймання-передавання послуг, які проведені по обліку, не відрізняються від зобов'язань в межах умов договорів та бюджетних призначень.

Таким чином, суд критично оцінює висновок відповідача про те, що наявність актів наданих Публічним акціонерним товариством «Київенерго» послуг з теплопостачання, а ГУ ДСНС України у м. Києві отриманих послуг свідчить про взяття позивачем зобов'язань по оплаті послуг за теплопостачання понад затверджені бюджетні асигнування у 2015 та 2016 роках на загальну суму 2395666,16 грн.

Поряд із цим, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що протягом 01.01.2015 по 01.07.2017 до ГУ ДСНС України у м. Києві попередження про порушення бюджетного законодавства в частині взяття зобов'язань понад затверджені бюджетні асигнування Головного управління Державного казначейства України у місті Києві, не надходили.

В контексті наведеного суд також погоджується з доводами позивача стосовно того, що встановлюючи порушення бюджетного законодавства, відповідач так і не зазначив, в якому періоді ГУ ДСНС України у м. Києві взяло на себе фінансове зобов'язання, коли воно набуло режиму кредиторської заборгованості, чи дотримано позивачем вимог Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України.

Разом з тим, погоджуючись по суті спору з позивачем, суд, водночас приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав та інтересів позивача. Відповідне право суду передбачене частиною другою статті 9 КАС України.

Суд виходить з приписів підпункту 10.2 пункту 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7.

Так, із змісту статті 162 КАС України (в редакції до 15.12.2017) наразі це стаття 245 КАС України, випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Таким чином, в даному випадку, розпорядження Північного офісу Держаудитслужби про зупинення операцій з бюджетними коштами від 12.09.2017 року №13 слід визнати протиправним та скасувати, оскільки наслідки, які породжувало оскаржуване розпорядження не є такими, що доцільно зберегти. Більш того, скасування відповідного розпорядження свідчитиме про безпідставність зупинення операцій з бюджетними коштами, а також про відсутність неналежного виконання посадових обов'язків причетними, до оцінюваних в ході перевірки обставин, особами.

Більше того, тимчасовий термін дії оскаржуваного розпорядження не вказує на відсутність предмету спору. Оскільки відсутність предмету спору передбачає скасування, відкликання або у інший спосіб визнання спірного акта прийнятим безпідставно. Закінчення ж розпорядженням дії з огляду на його тимчасовий характер, не вказує на відсутність предмету спору. Відповідний документ має правові наслідки, оскільки фіксує факт недотримання приписів законодавства, зберігається за правилами діловодства тощо.

Окрім того, КАС України не містить такого поняття, як «відсутність предмету спору», за виключенням статті 45, що врегульовує неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи, що вимоги ГУ ДСНС України у м. Києві є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли Північним офісом Державної аудиторської служби України належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи, що у даній справі ГУ ДСНС України у м. Києві звернулося до суду не як суб'єкт владних повноважень та відповідно до платіжного доручення від 05.10.2017 №464 сплатило 1600 грн, суд вважає, що за обставин обґрунтованості їх вимог судовий збір підлягає стягненню з Північного офісу Державної аудиторської служби України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві до Північного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Північного офісу Державної аудиторської служби України про зупинення операцій з бюджетними коштами від 12.09.2017 року №13.

Стягнути з Північного офісу Державної аудиторської служби України (адреса:04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 18; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13; ) витрати по сплаті судового збору з розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак