Справа № 804/496/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2018 року Справа № 804/496/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
за участі: секретаря судового засідання позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника позивача представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що виразилася у відмові добровільної виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу;
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у невиплаті позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.04.2016 по 04.08.2017, оскільки судовим рішенням у справі 804/1633/17, яке набрало законної сили, встановлено незаконність звільнення позивача з посади слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Кам'янського (Дніпродзержинського) відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та поновлено позивача на посаді.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.
Заслухавши позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2015 № 220 о/с ОСОБА_3 був прийнятий на службу в Національну поліцію України та призначений на посаду слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП з присвоєнням йому спеціального звання поліції лейтенант поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.04.2016 року на слідчого Верхньодніпровського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.04.2016 року № 99 о/с звільнено лейтенанта поліції ОСОБА_3 слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції за пунктом 6 частини 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року у справі № 804/1633/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задоволено - визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 99 о/с від 25.04.2016 року про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_3 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції. та поновлено ОСОБА_3 на службі на посаді слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Кам'янського (Дніпродзержинського) відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 25.04.2016 року.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.08.2017 року № 269 о/с "По особовому складу" внесено зміни до наказу ГУНП від 25 квітня 2016 року № 99 о/с, а саме: пункт наказу ГУНП від 25 квітня 2016 року № 99 о/с в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України Про Національну поліцію лейтенанта поліції ОСОБА_3 (М-211869) слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції, з 25 квітня 2016 року, з невикористаною частиною щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік у кількості 8 діб, скасувати та вважати його поновленим на службі в поліції на посаді слідчого Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції, з 25 квітня 2016 року.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.10.2017 року № 313 о/с "По особовому складу" звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію лейтенанта поліції ОСОБА_3 (0129459) слідчого слідчого відділення Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції, з 9 жовтня 2017 року.
Позивачем отримано довідку Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій зазначено, що суму грошового забезпечення ОСОБА_3 за період вимушеного прогулу з 26.04.2016 року по 04.08.2017 року, що підлягає виплаті після утримання податків та внесків становить 65 839,58 грн.
Листом начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.01.2018 року № 19/К-140 ОСОБА_3 відмовлено у виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07.11.2015.
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.
Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.
Питання ж відповідальності, зокрема, за невиплату грошового забезпечення за період вимушеного прогулу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01.07.1949 № 95 "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.
Суд зазначає, що відповідно до абз. 1, 2 п. 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
При цьому, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся із позовною заявою до суду про поновлення його на посаді 27.02.2017 року. Судові рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді набрали законної сили 24.10.2017 року. Отже, заява про поновлення позивача на роботі розглядалась судом в межах одного року.
Тобто, враховуючи вищезазначені обставини та норми законодавства, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу може бути виплачено особі, яка має таке право, не більш як за один рік.
Згідно з наданою відповідачем довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.03.2018 року № 19/281 сума грошового забезпечення ОСОБА_3 за період вимушеного прогулу з 26.04.2016 року по 25.04.2017 року, що підлягає виплаті після утримання податків та внесків становить 51 653,40 грн. При цьому, відповідно до вказаної довідки, місячна сума грошового забезпечення складає 4304,45 грн.
Посилання відповідача в обґрунтування відзиву на позов на відсутність вини у невиплаті позивачу грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з підстав відсутності рішення компетентного органу про вчинення відповідних дій є безпідставними та необґрунтованими, оскільки абзацом 2 п. 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, передбачено, що підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення у межах суми за один місяць в розмірі 4304,45 грн. звернути до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (51650, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А, ) судовий збір у розмірі 705 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1