Справа № П/9901/509/18
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2018 року м. Київ

справа №П/9901/509/18 адміністративне провадження №П/9901/509/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Берназюк Я.О., Гімон М.М., Коваленко Н.В.,

секретар судового засідання - Іванова Н.П.,

за участю: представника відповідача - Белінської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя №701/0/15-18 від 01.03.2018р. про відмову ОСОБА_2 у звільненні з посади судді Чернігівського районного суду Чернігівської області у зв?язку з поданням заяви про відставку;

- зобов?язати Вищу раду правосуддя зарахувати до загального стажу роботи судді Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2, який на даний час дає йому право на відставку, стаж роботи на посадах дізнавача та старшого дізнавача відділу дізнання Чернігівського міського управління УМВС України в Чернігівській області в період з 21.08.1996р. по 24.01.1998р.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя щодо неврахування до стажу роботи, необхідного для звільнення судді у відставку, періоду його роботи на посаді дізнавача та старшого дізнавача Чернігівського міського управління УМВС України в Чернігівській області терміном в 1 рік 5 місяців і 3 дні (з 21.08.1996р. по 24.01.1998р.) порушує його право , як судді, на відставку.

Крім того, посилається на те, що період його роботи на посаді дізнавача повинен бути врахований, як час роботи на посаді слідчого, оскільки за період його роботи на вказаній посаді, він, у відповідності до положень ст. 104 КПК України (в редакції 1960р.) у повній мірі виконував усі функції слідчого, очолював слідчо-оперативні групи, проводив досудове розслідування злочинів, застосовував заходи забезпечення кримінального провадження, підпорядковувався начальнику слідчого відділу.

При цьому позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 02.09.2008р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ТУДСА у Волинській області, у якій суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача (ОСОБА_4), який дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, має зараховуватись час її роботи стажистом на вакантній посаді старшого слідчого, оскільки перебуваючи на даній посаді позивач була наділена всіма процесуальними правами слідчого, проводила попереднє слідство у справах про діяння, які містять ознаки злочину та виконанувала інші доручення прокурора.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем вже вирішувалось питання щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на відставку судді, періодів роботи суддів на посадах дізнавача, що підтверджується, зокрема, рішеннями №2052/0/15-16 від 08.09.2016р., №2747/0/15-16 від 09.09.2016р., №2513/0/15-16 від 19.09.2016р.

Враховуючи викладене, позивач вважає що він, як і інші судді, які були звільненні з посад у зв?язку з поданням заяв про відставку і яким відповідач зарахував період роботи на посадах дізнавача до стажу роботи на посаді судді, має право на аналогічне зарахування періодів його роботи на посадах дізнавача та старшого дізнавача до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилається на те,, що реалізація конституційного права судді на відставку нерозривно пов'язана з наявністю необхідного стажу. Водночас, в результаті ретельного дослідження матеріалів заяви судді Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 про звільнення з посади судді у відставку було встановлено, що вказаний суддя не має достатнього стажу для відставки, і як наслідок прийнято оскаржуване рішення.

Крім того, посилається на те, що Вища рада правосуддя, під час розгляду питань, що відносяться до її компетенції дотримується єдиного підходу до вирішення аналогічних питань. Посилання ж позивача на рішення Вищої ради правосуддя, як на приклад неоднакового підходу до вирішення спірного питання, відповідач вважає безпідставним, оскільки при прийнятті вказаних рішень, було встановлено що судді, відносно яких вони прийняті, мали необхідний для відставки стаж без врахування роботи на посадах дізнавача.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийнято ним з дослідженням всіх обставин та з дотриманням всіх вимог законодавства.

Позивач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В ході розгляду справи встановлено, що Указом Президента України від 14.12.2005р. №1764/2005 позивача призначено на посаду судді Городнянського районного суду Чернігівської області строком на п?ять років, а в подальшому, відповідно до постанови Верховної ради України від 02.12.2010р. №2760-VІ обрано на посаду судді безстроково.

Указом Президента України від 02.04.2011р. №344/2011 позивача переведено на роботу на посаду судді Чернігівського районного суду Чернігівської області.

01.09.2017р. до Вищої ради правосуддя надійшла заява позивача від 31.08.2017р. про звільнення з посади судді у відставку.

Згідно з біографічною довідкою про роботу на посаді судді, а також іншої діяльності, що дає право на відставку виданої Чернігівським районним судом Чернігівської області 31.08.2017р., підписаної консультантом суду з кадрової роботи ОСОБА_5, стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку з посади судді становить 20 років 11 місяців.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.03.2017р. №701/0/15-17 відмовлено позивачу у звільненні з посади судді Чернігівського районного суду Чернігівської області у відставку.

Рішення мотивовано тим, що Вищою радою правосуддя був встановлений факт відсутності у позивача необхідного двадцятирічного загального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку, оскільки до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню робота на посадах старшого слідчого відділення по розслідуванню злочинів проти особистості слідчого відділу Чернігівського міського управління УМВС із січня 1998 року по червень 1998 року, старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених неповнолітніми, слідчого відділу Чернігівського міського управління УМВС із червня 1998 року по липень 1998 року, слідчого слідчого відділення міжрайонного головного відділу податкової міліції ДПІ у місті Чернігові з липня 1998 року по жовтень 1999 року, старшого слідчого слідчого відділення податкової міліції ДПІ у місті Чернігові із жовтня 1999 року по грудень 1999 року, слідчого відділення організації досудового слідства слідчого відділу податкової міліції ДПА в Чернігівській області з грудня 1999 року по квітень 2000 року, заступника начальника, начальника слідчого відділення податкової міліції ДПІ у місті Чернігові з квітня 2000 року по липень 2002 року, начальника слідчого відділення податкової міліції ДПІ у місті Чернігові з липня 2002 року по березень 2004 року, заступника начальника відділу - начальника відділення організації досудового слідства слідчого відділу податкової міліції ДПА в Чернігівській області з березня 2004 року по серпень 2005 року, тобто інша діяльність позивача протягом 7 років 6 місяців 9 днів. Таким чином, на час розгляду Вищою радою правосуддя заяви, позивач має загальний стаж роботи 19 років 7 місяців 14 днів, який не дає йому права на відставку.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, та дослідивши докази у справі, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя.

Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації Вищої ради правосуддя визначаються законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016р. №1798-VІІІ (далі - Закон №1798-VІІІ).

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1798-VІІІ визначено, що Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно з частиною четвертою статті 55 цього Закону за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами першим та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Відповідно до частини першої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви про звільнення з посади судді у відставку - 31.08.2017р.) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення позивача на посаду судді (14.12.2005р.) діяла редакція Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-XII, тому відповідно до п. 34 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначення стажу позивача здійснюється відповідно до Закону №2862-ХІІ.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судом встановлено що стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді, станом на час розгляду Вищою радою правосуддя його заяви про звільнення у відставку, становив 12 років 1 місяць 5 днів.

Дослідивши додані до заяви документи щодо визначення наявності чи відсутності відповідного стажу для звільнення позивача у відставку, а саме акти про призначення та обрання на посаду судді, копії трудової книжки, послужного списку, Вища рада правосуддя встановила, що до стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню інша діяльність позивача протягом 7 років 6 місяців 9 днів.

При цьому, до стажу роботи позивача, що дає право судді на відставку не було зараховано час його роботи на посадах дізнавача та старшого дізнавача Чернігівського міського управління УМВС України - з 21.08.1996р. по 24.01.1998р., загалом 1 рік 5 місяців 3 дні.

Таким чином, загальний стаж роботи позивача, який дає йому право на відставку, на дату розгляду Вищою Радою правосуддя поданої ним заяви про відставку, становив 19 років 7 місяців 14 днів, що є не є достатнім для звільнення судді у відставку.

Враховуючи, що законодавство, чинне на час призначення позивача на посаду судді, не передбачало зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, часу роботи на посадах дізнавача та старшого дізнавача, колегія суддів дійшла висновку, що у Вищої ради правосуддя були відсутні правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді у зв'язку зі звільненням у відставку періоду роботи позивача на посадах дізнавача та старшого дізнавача Чернігівського міського управління УМВС України.

Щодо посилань позивача на надання несправедливих переваг (дискримінації) відповідачем іншим особам при вирішенні аналогічних питань щодо зарахування до стажу роботи, який надає право на звільнення у відставку судді, зокрема зарахування періоду роботи на посадах дізнавача іншим особам, то такі є безпідставними, оскільки відомості про інших суддів, якими було подано заяви про звільнення у відставку, а також прийняті за цими заявами рішення Вищою радою правосуддя, носять індивідуальний характері, не є предметом цього спору і не можуть бути доказом протиправності рішення відповідача саме у цій справі.

Крім того безпідставним є посилання позивача на висновки Верховного Суду України, викладені у рішенні від 02.09.2008р. у справі за позовом ОСОБА_6 до ТУ ДСА Волинської області, оскільки у вказаному рішенні, як зазначає сам позивач, мова йшла про зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посаді стажиста на вакантній посаді старшого слідчого прокуратури. Тобто правовідносини у справі, на яку посилається позивач, не є тотожними правовідносинам, які склались у справі, що розглядається.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Вища рада правосуддя обґрунтовано відмовила позивачу у задоволенні його заяви про відставку з огляду на відсутність на той час необхідного стажу роботи на посаді судді, який становив менше 20 років, що не давало позивачу права на відставку.

За таких обставин, рішення Вищої ради правосуддя від 01.03.2018 №701/0/15-18 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 22, 242 - 246, 250, 257 - 263, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

Я.О. Берназюк

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко