Справа № 175/4888/17 (2-а/175/126/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2018 рокусправа № 175/4888/17 (2-а/175/126/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Круговий О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року (суддя Новік Л.М.) в адміністративній справі № 175/4888/17 (2-а/175/126/17) за позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Зінчук Юлії Вадимівни, Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати протиправним застосування поліцейських заходів примусу у вигляді фізичного впливу (сили) 12 грудня 2017 року заступником командира роти Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Зінчук Ю. В., скасувати постанову серії ЕАА № 234593 від 12 грудня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував спірну постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 234593 від 12 грудня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності, закривши справу про адміністративне правопорушення. У задоволенні позову про визнання протиправним застосування поліцейських заходів примусу у вигляді фізичного впливу (сили) 12 грудня 2017 року заступником командира роти Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Зінчук Ю.В. суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, відмовивши у задоволенні позову. Скаржник стверджує, що наявні у справі докази підтверджують обставину порушення позивачем Правил дорожнього руху України, яке полягало у здійсненні повороту ліворуч через перетинання подвійної суцільної смуги, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.

У відзиву на апеляційну скаргу представник позивача адвокат ОСОБА_4 вказує на безпідставність апеляційної скарги, оскільки з наданих відповідачами до суду першої інстанції відеоматеріалів не можливо встановити чи саме позивач порушила ПДР та чи була вона водієм автомобіля, який зафіксований на відео. На думку представника позивача,

оскаржена постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник просив здійснювати розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

Відповідач - заступник командира роти Управління патрульної поліції в м. Дніпрі лейтенант поліції Зінчук Ю. В., належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Згідно статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у відзиву на апеляційну скаргу.

Частково задовольняючи позов і скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не взяв до уваги усні пояснення позивача, доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надав.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права.

По-перше, за приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В оскарженому судовому рішенні зазначено, що судом встановлена обставина прийняття відповідачем 12 грудня 2017 року постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в якій зазначено про те, що «останній, керуючи автомобілем BMW X5, державний номер НОМЕР_1 в м. Дніпрі по вул. Калінова в районі буд. 73, здійснила поворот ліворуч, перетнувши подвійну суцільну лінію, порушивши вимоги дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України» (а.с.48).

Однак, при розгляді апеляційної скарги з'ясовано, що матеріали справи не містять копії спірної постанови. При подачі позовної заяви ОСОБА_1 заявляла клопотання про витребування з Управління патрульної поліції в м. Дніпрі копію постанови серії ЕАА № 234593 від 12.12.2017 року (а.с.10).

Суд першої інстанції в порядку підготовки справи до судового розгляду зазначене клопотання позивача залишив без вирішення, копію спірної постанови від відповідачів не затребував, її зміст при розгляді справи не дослідів, що свідчить про порушення норм процесуального права, у тому числі, статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (щодо обов'язку суду з'ясувати всі обставини справи), статті 242 (щодо обґрунтованості судового рішення) Кодексу адміністративного судочинства України.

На вимогу суду апеляційної інстанції Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області надана копія постанови серії ЕАА № 234593, прийнятої 12.12.2017 року інспектором 1 бат. 8 роти УПП у м. Дніпро Зінчук Ю.В., якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту спірної постанови вбачається, що 12.12. 2017 року о 13 год.11 хв. в м. Дніпро по вул. Калинова, 73, керуючи транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1, здійснив поворот ліворуч, перетнувши подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Додаток 2, чим порушив п. 8.5.1 ПДР. Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Також суду надана копія поштового конверту про направлення ОСОБА_1 поштової кореспонденції,

якою, за твердженням відповідача, була копія спірної постанови. Поштове відправлення повернулось до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі за закінченням терміну зберігання.

По-друге, як зазначив суд першої інстанції в оскарженому судовому рішенні, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано DVD-R з відеозапису нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Зазначений відеозапис, який досліджений колегією суддів, містить відеофіксацію руху 12.12.2017 року автомобіля BMW X5, здійснення повороту ліворуч через подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, заїзд автомобіля у двори багатоповерхових будинків. При цьому, поліцейський патрульний автомобіль рухався безпосередньо за транспортним засобом BMW X5. На відеозапису також зафіксована обставина зупинки автомобіля BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 та подальше

спілкування поліцейських інспекторів з водієм - ОСОБА_1, яка намагалась покинути місце зупинки автомобіля, ігноруючи законні вимоги інспекторів поліції, передбачені статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію, щодо надання пояснень з приводу порушення Правил дорожнього руху, зачинившись, в подальшому, у зазначеному автомобілі.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Розділ 8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, визначає регулювання дорожнього руху. Згідно п.п. 8.5.1 п. 8.5 Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил. Розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію перетинати забороняється.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Надані відповідачами належні та допустимі докази підтверджують обставину скоєння

позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про неврахування відповідачем - інспектором поліції пояснень позивача не відповідає обставинам справи, оскільки, як свідчить зазначена вище відео фіксація подій, ОСОБА_1 свідомо уникала спілкування з інспектором поліції, зачинившись в автомобілі, позбавивши, тим самим, можливості як самій надати пояснення, так і інспекторам поліції з'ясувати причини порушення нею Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, у тому числі, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року в адміністративній справі № 175/4888/17 (2-а/175/126/17) - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 червня 2018 року і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук