Справа № 161/6184/18
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/6184/18
Провадження № 2-а/161/311/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 16 квітня 2018 року серії АР №448827, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 16 квітня 2018 року серії АР №448827.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на: не забезпечення правової допомоги.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач, додатково пояснив, що він не вчиняв адміністративне правопорушення, яке зазначено у спірній постанові, а також додав, що зупинки був вимушений зробити через вимоги працівника поліції.

Представник відповідача, субєкта владних повноважень, у судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується відеозаписом порушення. Крім того пояснив, що поліцейським розяснювалися права позивачу, в тому числі на правову допомогу.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 16 квітня 2018 року, за адресою м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 33, інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 квітня 2018 року серії АР №448827, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Opel Vivaro, державний номер НОМЕР_1, 16 квітня 2018 року о 10 год. 58 хв. в м. Луцьку по вул. Домни Гордіюк, 20, під час руху користувався засобом звязку тримаючи його в руках, чим порушив п.2.9 «д» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. У цієї же постанові встановлено здійснення позивачем зупинки ближче 30 м від зупинки громадського транспорту чим порушено п.15.9 «е» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач отримав вказану постанову того ж дня наручно, що не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КУпАП, в тому числі, передбачено, що користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, пунктом 2.9 (д) ПДР передбачено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

З аналізу диспозиції частини другої статті 122 КУпАП в системному звязку з пунктом 2.9 (д) ПДР слід дійти висновку, що адміністративне правопорушення вважається вчиненим навіть якщо водій тримає засіб звязку у руках, однак не розмовляє по ньому, оскільки тим самим водій знімає одну руку з керма та органів управління автомобіля, відволікається від керування, погіршується його здатність оперативно реагувати на обстановку, чим створюється небезпека для інших учасників дорожнього руху. Саме для попередження такої небезпеки спрямовані норми ч.2 ст.122 КУпАП в поєднанні з пунктом 2.9 (д) ПДР.

Також частиною першою статті 122 КУпАП, в тому числі передбачено, що порушення правил зупинки, стоянки, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому у пункті 15.9 «е» ПДР дійсно передбачено, що зупинки забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Отже, порушення правил зупинки, в тому числі зупинка ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч.1 ст.122 КУпАП.

Водночас відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд, здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Так, відповідач, на виконання вимог ухвали суду надав суду докази відеофіксації порушення.

Зокрема, з оглянутого судом відеозапису видно, що працівники поліції пересуваючись на службовому автомобілі на вул. Гордіюк у м. Луцьку зафіксували транспортний засіб Opel Vivaro. Однак, факт тримання телефону в руках водієм не вбачається із відеозапису. Продовжуючи рух, вони наздогнали вказаний автомобіль на вул. Ківерцівській, де подавши сигнал проблисковим маячком синього та червоно кольору змусили зупинитися транспортний засіб. Після встановлення особи водія виявилося, що ним дійсно є позивач.

Отже, факт адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, не був доведений відповідачем належними та допустимими доказами, і спірна постанова в цій частині є неправомірною.

Також суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме порушення правил зупинки, та обґрунтованими доводи позивача, який пояснив що він зупиняючи транспортний засіб виконував вимоги поліцейських, з наступних підстав.

Так, пунктом 3.2 ПДР визначено, що якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов'язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов'язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

Отже, суд сприймає дії позивача, як такі, що відповідають ПДР, а саме побачивши увімкнені проблискові маячки синього і червоного позивач правомірно та обґрунтовано негайно зупинився біля правого краю проїзної частини, тобто виконував вимоги п.3.2 ПДР. Факт порушення в такому випадку правил зупинки (стоянки) відсутній.

Стосовно доводів позивача про не розяснення йому прав та обовязків поліцейським, суд зазначає, що таке розяснення мало місце, що підтверджується і наданим відеозаписом.

Суд критично відноситься до посилання представника відповідача в судовому засіданні на рапорт інспектора Балабаш О.В., як на доказ, що підтверджує наявність адміністративного правопорушення скоєного позивачем, оскільки рапорт відповідно до ст. 251 КУпАП не є доказом в справі про адміністративне правопорушення, крім того, з самого рапорту вбачається, що він був вчинений після складання оскаржуємої постанови, а тому, на думку суду, він не може бути доказом в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, суд критично оцінює показання свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вони є безпосередніми особами, що притягували позивача до адміністративної відповідальності та вказані покази не підтвердженні у сукупності іншими доказами (протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, відео фіксацією самого правопорушення та показаннями інших свідків - очевидців, що не були повязаними з діяльністю поліцейських по притягненню позивача до адміністративної відповідальності та ін..).

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право , в тому числі, скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, а саме скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись статтею 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 квітня 2018 року серії АР №448827 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_3, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідачем у справі є інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_4, адреса робочого місця м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 03 липня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6