Справа № 813/3397/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/3397/17
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

03 липня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представників відповідача Мельника Ю.Р., Семен І.Р., представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови в частині та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просить :

1. скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме : житловий будинок, загальною площею 283,6 кв.м., житловою площею 127,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, на якій розташований зазначений будинок:

- постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Львівської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45974535 від 06.01.2015 р винесену державним виконавцем Туганова Н.С. ;

- постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Львівської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48441150 від 14.08.2015 р , винесену державним виконавцем Корнєєва Є.Ю.

2. зобов'язати Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт майна ОСОБА_4, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки житлового будинку та земельної ділянки ZXR019521.4586.005 від 20.03.2013 р посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мухою М.Т. та зареєстровано в реєстрі за №494, а саме : житловий будинок, загальною площею 283,6 кв.м., житловою площею 127,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1.

Представником позивача через канцелярію суду за вхідним №2628 ел від 02.07.2018 р подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАСУ.

В обгрунтування заяви зазначив, що в процесі розгляду справи змінились фактичні обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог, зокрема 23.04.2018 р змінився статус позивача - з іпотекодержателя нерухомого мана : житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 на власника цього майна. У зв'язку з чим, на сьогодні, арешти накладені відповідачем на майно позивача, порушують його права як власника, тому вимоги позивача до відповідача є незмінними але вже з інших підстав.

Також зазначив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (п.2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна»).

Відповідно до ч.2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відтак, представник позивача просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАСУ, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представники відповідача в судовому засіданні щодо заяви представника позивача про закриття провадження у справі не заперечили.

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо заяви представника позивача про закриття провадження у справі поклався на думку суду.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?а;…&?м; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статі 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, при цьому, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної частини.

З огляду на наведене, суд доходить до висновку, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач під час розгляду справи, набув право власності на майно, а саме : житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1. У зв'язку з чим, арешти накладені відповідачем на майно позивача, порушують його права як власника, відповідно у порядку цивільного судочинства пред'являються позови про зняття арешту з майна за місцезнаходженням цього майна або основної частини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами ЦПК.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частини першої цієї статті, - повністю.

В матеріалах справи містяться квитанції від 22.09.2017 №45107 та від 26.09.2017 №48593, згідно із якими встановлено, що під час звернення до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у загальній сумі 3 200 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.238, 243, 248, 250, 256, 294, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив :

Клопотання представника позивача задовольнити.

провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови в частині та зобов'язання вчинити дії- закрити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" (вул. Ярославів Вал 13/2 (літ. Б), м. Київ, 01054; ) судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №45107 від 22.09.2017 року, в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот гривень) та квитанції №48593 від 26.09.2017 року, в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот гривень).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 06 липня 2018 року.

Суддя Гулкевич І.З.