Справа № 208/4625/17(2-а/208/274/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2018 рокусправа № 208/4625/17(2-а/208/274/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Лукманова О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 жовтня 2017 р. (головуючий суддя Івченко Т.П.,)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 жовтня 2017 р. з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком. Позов обґрунтовано тим, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 до грудня 2000 року проживала в м. Дніпропетровську та отримувала пенсію за віком. Надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплата пенсії була припинена. Просить поновити виплату пенсії з 07.10.2009 року. Посилається з цього приводу на Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25рп/2009.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 жовтня 2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що спірне право позивачки узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25рп/2009, однак, особистої заяви позивачем до ПФ не було надано, що є суттєвим порушенням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25рп/2009 визнано неконституційними положення п. 2 частини 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Звернення позивача через представника до ПФ не порушує правові норми. Тому ПФ зобов'язаний поновити пенсію, яка була припинена у зв'язку з виїздом до Ізраїлю.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що при цьому в Кам'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - позивач на обліку не перебувала та пенсії не одержувала; документи щодо підтвердження місця проживання на території України до управління ПФ позивачем не надавалися; позивачкою подано документи не за місцем перебування на обліку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 12 липня 2017р. представник позивача (ОСОБА_4) з нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни з врахуванням пільгового стажу набутого у період роботи в районах Крайньої Півночі з 18.08.1983р. по 07.03.1990р., просив взяти на облік, витребувати або відновити пенсійну справу, здійснити запити щодо одержання відсутніх для поновлення пенсії документів, в тому числі по підтвердженню пільгового стажу та заробітної плати.

Рішенням Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 27 від 26 липня 2017р. в поновленні виплати пенсії за віком позивачу відмовлено з підстав, що заява подається пенсіонером особисто або його представником за місцем перебування на обліку, а не за місцем реєстрації довіреної особи; наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України в м. Кам'янське.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції до даних правовідносин правильно застосовані норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Також, Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від Об.04.1993 № 258).

Така редакція зазначених норм існувала до 07.10.2009р.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. визнано неконституційним не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України.

Так, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ. Таким чином, зазначені норми застосуванню не підлягають.

Пунктом 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. зазначено, що вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У Рішенні Конституційного Суду зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про можливість призначення/поновлення пенсії громадянам України, що проживають за межами України.

Натомість, щодо позивачки, яка пред'явила позов до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (в якому на обліку не перебувала та пенсію не одержувала, оскільки проживала до виїзду за кордон в м. Дніпропетровську) колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з тієї підстави, що у Кам'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області будь-які документи пенсійної справи позивача ніколи не знаходилися та на даний час також відсутні. Безпосередньо в позові позивач зазначає, що до виїзду за кордон вона проживала в м. Дніпропетровську (АДРЕСА_1) та отримувала пенсію за віком.

В апеляційній скарзі не зазначено причини звернення представника позивача саме до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, а не до іншого управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетворську (де раніше перебувала позивач на пенсійному обліку). Оскільки в судове засідання представник позивача не з'явився, то з'ясувати дану обставину колегія суддів апеляційної інстанції не мала можливості.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову до відповідача Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 жовтня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду згідно ч.1 ст. 325 КАС України набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 03.06.2018р.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко