Справа № 514/534/18
Суддя: Козирєв М. В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тарутинський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 514/534/18
Провадження по справі№ 2-а/514/8/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Козирєва М.В., за участю секретаря судового засідання Чолак Я.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Полтавської митниці ДФС- начальника відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11 січня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до заступника начальника Полтавської митниці ДФС- начальника відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11 січня 2018 року у справі про порушення митних правил № 0091/80600/17.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що на його адресу поштою надійшла оскаржувана постанова, зі змісту якої вбачається, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України, зокрема за те, що він, нібито працюючи водієм ТОВ «Трансімпекс ЛТД» перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більш ніж на десять діб.

Проте, як вказав позивач, він ніколи не працював водієм в ТОВ «Трансімпекс ЛТД», перевезень за дорученням цієї юридичної особи ніколи не здійснював, більше того, зазначені в оскаржуваній постанові паспорт громадянина України серії КМ № 930952, виданий Тарутинським РС ГУ ДМС України в Одеській області 20 грудня 2014 року, закордонний паспорт ES709022 від 29 грудня 2014 року, посвідчення водія САА759258 від 18 лютого 2011 року є фіктивними та йому не належать.

В судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 100).

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позов разом із копією справи про адміністративне правопорушення, в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 51, 52-92).

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ст.ст. 486, 487 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

В силу положень ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Накладаючи адміністративне стягнення на позивача постановою від 11 січня 2018 року, відповідач послався на те, що ОСОБА_1, окрім наданого нового паспорту КМ №964405 від 04 червня 2015 року, не надано будь-яких документальних підтверджень, які спростовують факт вчинення правопорушення згідно протоколу про порушення митних правил № 0091/80600/17 від 13 липня 2017 року (а.с. 6).

Аналогічні доводи вказані у відзиві на позов (а.с. 53, на звороті).

Проте суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Зокрема, частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Хоча ОСОБА_3 України прямо не встановлює презумпції невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, однак очевидним є те, що принцип невинуватості особи повною мірою стосується й осіб, що обвинувачуються у вчиненні адміністративних правопорушень, за які настає відповідальність карального (а не компенсаційного) характеру.

У разі вчинення правопорушення такого роду (до їх числа відносяться злочини та адміністративні правопорушення) стороною, яка звинувачує особу у правопорушенні, зазвичай виступає держава в особі відповідних уповноважених органів чи посадових осіб.

З огляду на це цілком очевидно, що саме держава в особі відповідних органів має доводити не лише факт правопорушення, а й вину особи, яка його вчинила. Таким чином, презумпція невинуватості має діяти не лише для випадків обвинувачення у вчиненні злочину, але й щодо адміністративних правопорушень.

Обовязок відповідних органів держави доводити вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення (від якого ці органи не можуть звільнятись шляхом покладення на обвинувачених осіб обовязку доводити свою невинуватість) випливає також із поняття адміністративного правопорушення (відповідно до ст. 458 МК України це протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України тощо), із наявності визначення вини у вчиненні адміністративного правопорушення у вигляді умислу чи необережності, а також із вимог статті 489 МК України, відповідно до якої посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому з огляду на викладене саме на працівників фіскальної служби покладається обовязок встановлювати особу правопорушника.

У даній справі відповідачем при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не взято до уваги, що у ОСОБА_1 інший паспорт серії КМ №964405, виданий Тарутинським РС ГУ ДМС України в Одеській області 04 липня 2015 року, інше посвідчення водія ОІА №480308 (а.с. 8, 9).

Більше того, з наданих відповідачем копій паспорту, закордонного паспорту та водійського посвідчення особи, на яку складено адміністративні матеріали, вбачається, що навіть візуально позивач не схожий з особою, на яку складено протокол та стосовно якої винесено оскаржувану постанову (а.с. 59-62).

Проте, незважаючи на наявність таких очевидних протиріч в матеріалах справи відповідачем їх не усунуто, чим проігноровано принцип презумпції невинуватості особи та протиправно покладено обовязок доказування своєї невинуватості на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За приписами ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року, заява №21037/05; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року, заява № 29644/10; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15 лютого 2013 року, заява №12167/04).

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, отже підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись 243, 244 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Полтавської митниці ДФС- начальника відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, винесену заступником начальника Полтавської митниці ДФС- начальником відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 від 11 січня 2018 року у справі про порушення митних правил № 0091/80600/17.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2018 року.

Суддя М.В. Козирєв