Справа № 821/1389/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1389/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Єщенка О.В.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Козлової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Одесі апеляційну скаргу Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення - 24.01.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.09.2016 р. № та № , від 07.02.2017 р. № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення податкового органу є неправомірним, оскільки воно ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках перевірки.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області № від 29.09.2016 року, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 94666,35 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області № від 29.09.2016 року, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 7785,1 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області № від 07.02.2017 року, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 8221,55 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області № від 07.02.2017 року, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 7773,69 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

У період з 12.09.2016р. по 13.09.2016р. співробітниками податкового органу була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 з питань отримання додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

За результатами даної перевірки складено акт від 13.09.2016 року №703/21-03-13-05/НОМЕР_2, в якому зафіксовано порушення вимог пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, платником податку не включена до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 415205,6 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 75733,08 грн.

Також, перевіркою встановлено і порушення вимог пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування та несплати військового збору за 2015 рік в розмірі 6228,08 грн.

На підставі вищенаведеного акту перевірки уповноваженою особою відповідача прийнято податкові повідомлення-рішення № від 29.09.2016р., яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 94666,35 грн., № від 29.09.2016р., яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з військового збору в розмірі 7785,1 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до вищестоящого податкового органу і за результатами розгляду цієї скарги ДФС України рішенням від 22.12.2016 року №13868/Б/99-99-11-22-01-14 залишила без змін податкове повідомлення-рішення № від 29.09.2016 року; збільшила грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі основного платежу 6577,24 грн., штрафної санкції 1644,31 грн.; скасувала податкове повідомлення-рішення № від 29.09.2016 року в частині основного платежу 9,13 грн., штрафної санкцій 2,28 грн.

В подальшому, рішення про результати розгляду повторної скарги стало підставою для винесення податкових повідомлень-рішень № від 07.0.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 7773,69 грн., № від 07.02.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 8221,55 грн.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, п.п.5.1,5.2 ст.5 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до змісту вимог п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, «доходи» - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

А згідно із п.п.14.1.47 п.14.1. ст.14 ПК України, «додаткові блага» - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України, «об'єктом оподаткування» резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, з системного аналізу вищезазначених положень ПКУ видно, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, 12.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії №216/МК/2007-978 в сумі 20 000 євро.

Як встановлено з матеріалами справи, позивачем за зазначеним вище редитним договором, відповідно до наявної в матеріалах справи банківської виписки, було фактично сплачено 43 676,58 євро, що в еквіваленті становить 1 217 667,18 грн. При цьому, Банком було фактично «прощено» позивачу суму не 415 205,60 грн., а лише 405 889,06 грн.

Отже, в результаті реалізації договірних правовідносин між Банком та Позивачем, останнім було повернуто Банку суму вдвічі більшу, ніж була отримана ним в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому, відповідно, на думку суду, у нього відсутній і об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України.

При цьому, слід зазначити, що аналогічна правова позиція з даного спірного питання була викладена і Вищим адміністративним Судом, зокрема, у своїй ухвалі від 25.09.2014 р. по справі К/800/40206/14.

Також, судами обох інстанцій з матеріалів справи встановлено, що сума невідображеного додаткового блага є базою нарахування й для військового збору.

Таким чином, з врахуванням викладеного, оскільки встановлено відсутність бази оподаткування для податку на доходи фізичних осіб і з військового збору та відсутність у позивача «додаткового блага», то суд 2-ї інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Разом з тим, що ж стосується посилань позивача на приписи п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що останні не є обґрунтованими, оскільки на момент спірних правовідносин за додатковими договорами №1 та №2 від 06.01.2015 року Податковий кодекс України цього пункту взагалі не містив.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18.06.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко