Справа № 712/3826/18
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/3826/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельник І.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Парінова А.Б., Борейко Д.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 травня 2018 року у справ за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Інспектора управління патрульної поліції у м. Черкаси лейтенанта поліції Громенка Романа Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Інспектора управління патрульної поліції у м. Черкаси лейтенанта поліції Громенка Романа Олександровича про скасування постанови серії ВР №065006 від 30 березня 2018 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції було залишено поза увагою невідповідність робочого режиму світлофора вимогам пункту 7.30 Національного стандарту ДСТУ 4092-2002 в частині тривалості миготіння зеленого сигналу. Крім того, наголошує на відсутності технічної можливості своєчасно зупинитися перед перехрестям без застосування екстреного гальмування, звертаючи увагу на те, що виїзд на перехрестя здійснювався на миготливий зелений, а не на жовтий сигнал світлофору.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Інспектором управління патрульної поліції у м. Черкаси лейтенантом поліції Громенком Р.О. було складено постанову серії ВР №065006 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_5 за порушення пп. 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України застосовано, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 30 березня 2018 року о 18 годині 05 хвилин автомобіль Volkswagen T4, днз. «НОМЕР_1», яким керував ОСОБА_5, на перехресті вулиць Смілянська - Свято-Макаріївська здійснив проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пп. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України.

Позивач не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КпАП України, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КпАП України.

Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон) регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - Правила).

Відповідно до пп. «ґ» п. 8.7.3 Правил сигнали світлофора мають такі значення - жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Тобто, законодавцем імперативно віднесено жовтий сигнал світлофору до такого, що забороняє рух.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КпАП України, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту відеозапису №0_2018_0330_175395_1 (а.с. 21) у період з 18:00:25 по 18:00:28 транспортний засіб Volkswagen T4, днз. «НОМЕР_1» здійснив проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофора. Викладеним підтверджується зафіксований та відображений в оскаржуваній постанові факт вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КпАП України. Крім того, даним відеозаписом спростовується твердження ОСОБА_5 про те, що останній виїхав на перехрестя на зелений миготливий сигнал світлофору.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції невідповідності робочого режиму світлофору вимогам п. 7.30 Національного стандарту ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні, Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки» є безпідставними, оскільки з хронометражу відеозапису №0_2018_0330_175395_1 з 18:00:22 по 18:00:25 вбачається, що миготіння зеленого сигналу світлофора тривало три секунди, як і передбачено положеннями наведеного нормативного акту.

Доводи ОСОБА_5 про відсутність технічної можливості забезпечити зупинку транспортного засобу без застосування екстреного гальмування, а тому останній продовжував рух перехрестям, згідно з положеннями п. 8.11 Правил, судова колегія вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з п. 8.10 Правил, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 8.11 Правил, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Дана норма містить застереження щодо можливості продовження руху без застосування засобів екстреного гальмування за умови забезпечення безпеки дорожнього руху у випадках: увімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору.

Разом з тим, як було встановлено раніше, ОСОБА_5 продовжував рух попри миготіння зеленого сигналу світлофора. При цьому, дотримання, зі слів позивача, швидкісного режиму, дозволяло водію транспортного засобу забезпечити його зупинку перед перехрестям до увімкнення жовтого сигналу світлофора.

З огляду на викладене, а також зважаючи на наявність у позивача об'єктивної можливості забезпечити зупинку транспортного засобу перед перехрестям, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що постанова Інспектора від 30 березня 2018 року серії ВР №065006 винесена на підставі та в межах повноважень, наданих інспектору, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Судова колегія погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що в силу положень ч. ч. 2, 4 ст. 258 КпАП України та п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України, виносяться на місці вчинення правопорушення без складання протоколу.

Обґрунтованим, на переконання колегії суддів, є також посилання суду першої інстанції на те, що будь-яких доказів порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КпАП України, а також процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначених ст. ст. 278, 279 КпАП України, матеріали справи не містять. Крім того, ОСОБА_5 не заявляв жодних клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 272, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Т.Р. Вівдиченко

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов