Справа № 461/3691/18
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3691/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 79000, м.Львів, вул. Б. Хмельницького, 45/3) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, м.Львів, вул. Перфецького, 19), інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (79053, м.Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по адміністративній справі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 травня 2018 року серії ВР №028719 за ч.5 ст. 122 КУпАП та провадження в цій справі закрити. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за порушення вимог п.8.4. г, е ПДР.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що керуючи автомобілем НОМЕР_2, приблизно о 13 годині 33 хв, рухаючись по вулиці Городоцькій, 185 почув нехарактерний звук свого автомобіля та зупинився на проїзній частині дороги, включивши аварійну світлову сигналізацію. Звільнивши проїзд іншим транспортним засобам із проїзної частини дороги, позивач повернув на стоянку для вимушеної тимчасової зупинки для огляду свого автомобіля. Лише після зупинки дізнався, що зупинився на місці, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Зазначає, що діяв відповідно до Правил дорожнього руху, оскільки зупинка була вимушена з метою огляду автомобіля на механічні пошкодження та несправності. Зазначає, що інспектор патрульної поліції без будь якої підготовки до розгляду справи, без дослідження доказів та заслуховування пояснень осіб, протиправно винесла оскаржувану постанову. Окремо зазначив, що в постанові не було спростовано його доводів про те, що він здійснив вимушену зупинку у звязку з несправністю автомобіля, а при накладенні стягнення не встановлена особа правопорушника.

Позивач в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду поступила заява позивача, в якій останній просив проводити розгляд справи за його відсутності. Наполягав на задоволенні позову.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не прибули. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить підтвердження про направлення повідомлення через електронну пошту. Через канцелярію суду поступив відзив на позовну заяву, в якому представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що позивач 12.05.2018 р. на місці вчинення адміністративного правопорушення позивач повідомив інспектору патрульної поліції про те, що не являється інвалідом, з вчиненням правопорушення погодився, після чого інспектор виніс постанову про накладення адмінстягнення. Зазначив, що на відеозаписі з нагрудних камер спостереження зафіксовано пояснення позивача про причини здійсненої стоянки (розмова по мобільному телефону), що спростовують доводи позивача про вимушений характер маневру. Тому просив залишити оскаржувану постанову без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, які в судове засідання не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для її розгляду по суті.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ВР №028719 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної 12 травня 2018 року інспектором взводу 2 роти №2 батальйону 2 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_2, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом SEAT TOLEDO, номер НОМЕР_3, 12 травня 2018 року приблизно о 13 годині 33 хв. у м. Львові на вулиці Городоцька, 185 здійснив зупинку на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 та дорожньою табличкою 7.17, чим порушив Правила дорожнього руху України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. У звязку з цим до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 5 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема, зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Судом встановлено, і така обставина не заперечується сторонами, що в порядку ч. 1 ст. 27 КАС не підлягає доказуванню, зокрема, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом SEAT TOLEDO, номер НОМЕР_3, 12 травня 2018 року приблизно о 13 годині 33 хв. у м. Львові на вулиці Городоцька, 185 зупинився на місці паркування для інвалідів.

При складанні оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивач документів належності до інвалідів патрульним поліції не предявляв, а отже здійснив стоянку транспортного засобу на місці, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Зазанчені у позові твердження позивача про те, що зупинка автомобіля була здійснена вимушено з метою перевірки несправності автомобіля спростовуються долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудної камери поліцейського. Як видно з відеозапису № , позивач зупинився на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 та дорожньою табличкою 7.17, яка дозволяє зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Інспектору патрульної поліції пояснив : « Я не догледів. Бо мені дзвонив телефон і я швиденько зупинився. Бо дзвонив мені електрик». На запитання інспектора «Поговорили ви і що дальше ви зробили», позивач ОСОБА_1 відповів : «Ну вот і збирався якраз їхати».

Жодних пояснень з приводу вимушеної зупинки з причин несправності автомобіля позивач інспектору патрульної поліції не вказував. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Необхідність розмови по мобільному телефону не відноситься до вимушеної зупинки.

Крім цього, відеозаписом № спростовуються доводи позивача про те, що відповідачем при винесенні постанови не встановлювалась особа правопорушника. На відеозаписі зафіксовано, що позивач на вимогу інспектора патрульної поліції предявляв посвідчення водія, відтак особа правопорушника відповідачем астановлювалась.

Також слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 253 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі протокол не складається.

З огляду на фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що постанова по накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення серії ВР №028719 від 12 травня 2018 відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Згідно ч.4 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 271, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 79000, м.Львів, вул. Б. Хмельницького, 45/3) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, м.Львів, вул. Перфецького, 19), інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (79053, м.Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по адміністративній справі залишити без задоволення, а постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 від 12 травня 2018 року серії ВР №028719 за ч.5 ст. 122 КУпАП без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Радченко В.Є.