Справа № 185/9746/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 185/9746/16-а

адміністративне провадження № К/9901/39121/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 185/9746/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання відновити виплату пенсії,

за касаційною скаргою Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (у складі судді Врони А. О.) від 02 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Юрко І. В., Гімона М. М., Чумак С. Ю.) від 13 квітня 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії;

- зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії з моменту припинення;

- допустити до негайного стягнення постанову суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 2002 року є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 03 листопада 2016 року. З 29 жовтня 2014 року перебуває на обліку у відповідача. З 01 листопада 2016 року відповідач перестав виплачувати належну їй пенсію на підставі рішення (протоколу) комісії по розгляду питань щодо відновлення (відмови у відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 11 листопада 2016 року № 10, яке було прийнято на підставі постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач не отримує пенсію з 01 листопада 2016 року. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, виплата відповідачем припинена з підстав не передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

3. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року; зобов'язано відповідача відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року; відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. ОСОБА_2 у запереченнях на касаційну скаргу від 09 червня 2017 року просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 15 березня 2018 року касаційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 185/9746/16-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо зупинення виконання постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року до розгляду справи по суті.

10. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач - ОСОБА_2 з 2002 року перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України як одержувач пенсії за віком.

12. Згідно довідки від 29 жовтня 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_2 взято на облік, як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції), відповідно до якої зареєстрованим місцем проживання вказано АДРЕСА_1.

13. Згідно довідки від 03 листопада 2016 року № НОМЕР_2 ОСОБА_2 взято на облік, як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції), відповідно до якої зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_2.

14. З 01 липня 2014 року позивача взято на облік в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області як внутрішньо переміщену особу.

15. Починаючи з 01 листопада 2016 року пенсійним органом виплата пенсії ОСОБА_2 припинена на підставі протоколу від 11 листопада 2016 року № 10 засідання комісії по розгляду питань щодо відновлення (відмови у відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Підставою для припинення виплати пенсії стало скасування Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради довідки внутрішньо переміщеної особи від 29 жовтня 2014 року № НОМЕР_1 згідно п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у зв'язку з чим соціальні виплати позивачу припинені з посиланням на приписи пп. 4 п. 12 та п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року № 365.

16. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії протиправною, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

18. При цьому, суди попередніх інстанцій, встановивши, що згідно витягу з протоколу № 10 засідання комісії по розгляду питань щодо відновлення (відмови у відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 11 листопада 2016 року вирішено поновити пенсійні виплати позивачу через півроку після прийняття рішення комісії відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року № 365, вирішували спір щодо законності дій відповідача щодо припинення виплати пенсіє позивачу з 01 листопада 2016 року.

19. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суди попередніх інстанцій застосували положення Конституції України (ст. 46) та виходили з наступного законодавчого регулювання спірних правовідносин:

19.1. Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

19.2. Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

20. Суди попередніх інстанції зазначили, що відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

21. Суди попередніх інстанцій також відзначили, що припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

22. Обґрунтовуючи такий висновок, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

23. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

24. Отже, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

25. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, оскільки з листопада 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

26. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що:

- згідно листа управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 31 жовтня 2016 року № 3027/18 «Про надання інформації» Держприкордонслужба України повідомило управлінню соціального захисту населення, що заявниця з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2016 року (112 днів) та 25 травня 2016 року виїхала до тимчасово окупованої території;

- згідно пп. 4 п. 12 та п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ «Деякі питання здійснення виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365, соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

- управлінням припинено виплату пенсії на підставі рішення Комісії (протокол від 11 листопада 2016 року № 10) згідно п. 11-13 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року № 365, яка діє при управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради на підставі постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

28. Погоджуючись з оцінкою спірних правовідносин судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

29. Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

30. У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

31. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

32. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

33. У доводах касаційної скарги відповідач як на підставу для припинення виплати пенсії позивачу покликається на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

34. Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

35. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

36. Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

37. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

38. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

39. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

40. З огляду на викладене Суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з листопада 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

41. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог позивача.

42. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

43. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

45. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 185/9746/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб