Справа № 537/963/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 р. Справа № 537/963/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Калиновського В.А. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.05.2018 (суддя Сьоря С.І., м. Кременчук) по справі № 537/963/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП Дерев'янка Олега Миколайовича, треті особи: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1) звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП Дерев'янка Олега Миколайовича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №534388 від 24 листопада 2017 року, що винесена інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дерев'янко О.М. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст.122 ч.2, 126 ч.1 КУпАП.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам про те, що у час та в місці, зазначеному в постанові, він не керував транспортним засобом "Volkswagen Toureg", оскільки у цей час перебував у відрядженні в м. Світловодськ. Вважає, що особу водія при складанні постанови не було встановлено у передбачений законом спосіб, оскільки не було пред'явлено ні посвідчення водія, ані іншого документу, що посвідчує особу, що не заперечувалося відповідачем, в тому числі і в судовому засіданні. Крім того, чинним законодавством не передбачено встановлення (ідентифікації особи) через ППС "Армор" при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Скориставшись правом відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 24.11.2017 інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП Дерев'янко О.М. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 534388, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122 ч.2, 126 ч.1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 24.11.2017 року о 16 год. 20 хв. керуючи автомобілем "Volkswagen Toureg", державний номер НОМЕР_1, в м. Кременчуці на проспекті Свободи, 6А, на дорозі з двостороннім рухом, яка має щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п.11.4 ПДР України та не пред'явив для перевірки документи зазначені в п. 2.1 ПДР України, чим порушив вимоги п.2.4. а ПДР України.

Копію даної постанови на місці її винесення особою, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, не отримано та 27.11.2017 було направлено УПП у м. Кременчуці ОСОБА_1 рекомендованим листом за адресою, що вказана в оскаржуваній постанові.

Не погодившись із вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається на обгрунтування позовних вимог та, в свою чергу, відповідачем доведено факт того, що позивач 24.11.2017 року о 16 год. 20 хв. керуючи автомобілем "Volkswagen Toureg" та рухаючись по проспекту Свободи в м. Кременчуці Полтавської області, тобто по дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив вимоги п.11.4 ПДР України та після зупинки транспортного засобу не пред'явив для перевірки документи зазначені в п.2.1 ПДР України, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР України та за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.2 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п.11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Згідно вимог п.2.1 (а, б, ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З матеріалів справи, а саме відеозапису, наданого відповідачем на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху вбачається, що водій автомобіля "Volkswagen Toureg", державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Свободи в м. Кременчуці Полтавської області, тобто по дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив вимоги п.11.4 ПДР України, після чого вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, що у відповідача були підстави для зупинення транспортного засобу та висунення вимоги до водія про надання для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно до п.2.4 ПДР України водій зобов'язаний виконати таку вимогу працівника поліції.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення саме позивачем.

Так, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що він 24.11.2017 о 16 год. 20 хв. в м. Кременчуці по проспекту Свободи, 6А, транспортним засобом "Volkswagen Touareg", не керував, оскільки в цей час перебував у відрядженні в м. Світловодськ Кіровоградської області. Суд першої інстанції, враховуючи час вчинення адміністративного правопорушення, який вказано у оскаржуваній постанові, дату прибуття позивача (24.11.2017 року) із м. Світловодськ до м. Кременчук, а також те, що м. Світловодськ Кіровоградської області знаходиться на незначній відстані від м. Кременчука Полтавської області, зробив висновок про те, що позивач міг керувати таким транспортним засобом в момент вчинення правопорушення.

При цьому суд першої інстанції послався на витяг з інформаційної підсистеми "102 картка", із якого вбачається, що особа, яка назвалась як ОСОБА_1, 24.11.2017 року о 16 год. 43 хв. скаржився по телефону на лінію 102, з приводу того, що співробітники патрульної поліції утримують його в автомобілі "Volkswagen Touareg".

На думку колегії суддів такі висновки суду першої інстанції грунтуються виключно на припущеннях без надання мотивованої оцінки аргументам, які вказані позивачем на обгрунтування позовних вимог .

Відповідно до розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція), яка є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі статті 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Таким чином, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу наведеної норми на орган, що розглядає справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається обов'язок встановити особу щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності та чи винна ця особа у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КАС України постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, постанова повинна містити, зокрема, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування.

При цьому ідентифікувати особу є можливим шляхом перевірки даних за допомогою водійських прав, паспорту або іншого офіційного документу, що містить особисті дані та фотокартку.

Оскільки особа, яка керувала транспортним засобом під час вчинення адміністративного правопорушення, відмовилася надати визначені п. 2.1 (а, б, ґ) ПДР України документи, в тому числі водійські права, інспектор патрульної поліції повинен був встановити особу правопорушника за допомогою інших документів, що підтверджують особу, в тому числі шляхом адміністративного затримання в порядку, передбаченому ст. 261 КУпАП, з метою встановлення особи, забезпечення своєчасного та правильного розгляду справ і виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено встановлення (ідентифікації особи) через ППС "Армор" при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

При цьому витяг з інформаційної підсистеми "102 картка", із якого вбачається, що особа, яка назвалась як ОСОБА_1, 24.11.2017 року о 16 год. 43 хв. скаржився по телефону на лінію 102, з приводу того, що співробітники патрульної поліції утримують його в автомобілі "Volkswagen Touareg", жодним чином не ідентифікує особу правопорушника.

Отже, відповідачем під час складання постанови не було встановлено особу, стосовно якої розглядалася справа.

Таким чином, під час розгляду справи та складання постанови відповідачем було порушено приписи ч. 2 ст. 283 КУпАП та недотримано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, а також наданий відповідачем відеозапис з камери поліцейського, яка на підставі ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" була закріплена на службовому транспортному засобі, колегія суддів дійшла висновку, що з наданих доказів не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував зазначеним транспортним засобом та саме він скоїв правопорушення, передбачені ч. 2 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, відповідачем в підтвердження зазначених доводів не надано жодного належного доказу, передбаченого статтею 251 КУпАП.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не ідентифіковано особу правопорушника, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення саме позивачем (в тому числі відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який розглядав справу), а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова у справі про адміністративне правопорушення, відеозапис з службового транспортного засобу, показання поліцейського та витяг з інформаційної підсистеми "102 картка" не дають підстав для висновку про скоєння саме ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та що саме він керував цим транспортним засобом в час та місці, вказаному у оскаржуваній постанові.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЕСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному "право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Слід зазначити, що починаючи зі справ "Енгель та інші проти Нідерландів" ("Engel and Others v. the. Netherlands", 08.06.1976, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21.02.1984, no. 8544/79), "Лутц проти Німеччини" ("Lutz v. Germany", 25.08.1987, no. 9912/82) ЄСПЛ тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо. У деяких справах проти України ЄСПЛ констатував порушення статей 6 і 7 Конвенції, а також ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції у справах про адміністративні правопорушення, як наприклад, у справах "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", 11.04.2013, no. 20372/11) та інші.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Колегія суддів вказує, що для встановлення "обґрунтованість … висунутого … кримінального обвинувачення" у матеріалах справи про адміністративні правопорушення мають міститися достатня кількість об'єктивних доказів, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Зокрема, у контексті цієї справи, виявивши факт скоєння правопорушення відповідач повинен був встановити особу правопорушника шляхом перевірки будь-якого офіційного документу з його особистими даними та фотокарткою в спосіб, що не суперечить чинному законодавству, а не обмежуватися свідченнями особи, яка з суб'єктивних причин може повідомити недостовірні дані або навпаки умисно намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб'єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, в межах розгляду цієї справи встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 534388 від 24 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.05.2018 по справі № 537/963/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП Дерев'янка Олега Миколайовича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову лейтенанта поліції роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дерев'янка Олега Миколайовича серії БР № 534388 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24 листопада 2017 року, якою було накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення, передбачене за ч. 2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.А. Калиновський А.П. Бенедик