Справа № 813/853/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3079/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування повідомлення, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року (суддя першої інстанції Карп'як О.О., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправним та скасування повідомлення головного державного виконавця відділу примусового примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. №55510391 від 12.01.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, зобов'язання повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за її заявою про примусове виконання дубліката виконавчого листа від 29.05.2017 у справі №813/1474/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом, після його пред'явлення та винести постанову про відкриття виконавчого провадження щодо його примусового виконання, стягнення судових витрат з відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року позов позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 12.01.2018 №55510391 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Зобов'язано відповідача повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання дубліката виконавчого листа від 29.05.2017 у справі №813/1474/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом, після пред'явлення дубліката виконавчого листа від 29.05.2017 у справі №813/1474/15. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1408,00 грн. згідно квитанції №0.0.975383786.1 від 27.02.2018 року.

З таким судовим рішенням не погодився Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подавши апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вмог. В якості обґрунтування відповідач, зокрема зазначив, що за результатами розгляду заяви стягувача щодо примусового виконання виконавчого листа № 813/1474/15 виданого 29.05.2017 Львівським окружним адміністративним судом головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М. 12.01.2018 винесено повідомлення № 55510391 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оскільки до відділу надійшов дублікат виконавчого листа виданого 29.05.2017 № 813/1474/15 та ухвала Львівського окружного адміністативного суду від 03.05.2017 № 813/3474/15 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа. Однак, у вказаній ухвалі не вказано конкретний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання та конкретну дату з якої починається перебіг строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу та просила залишити оскаржуване рішення суду в силі.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 у адміністративній справі №813/1474/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 по справі №876/5767/15, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, а саме постановлено зобов'язати Донецький апеляційний господарський суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 01.10.2014 по 25.11.2014, компенсацію за 4 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 17.04.2013 по 16.04.2014 та 17 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 17.04.2014 по 25.11.2014 та нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Судове рішення набрало законної сили 30.09.2015.

На підставі судового рішення від 12.05.2015. Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №813/1474/15 від 18.11.2015.

15.12.2015 позивачем на адресу Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції направлено: заяву про примусове виконання рішення, оригінал виконавчого листа від 18.11.2015 по справі №813/1474/15, копію постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 по адміністративній справі №813/1474/15, копію ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 по справі №876/5767/15.

Листом Головного територіального управління юстиції у Харківській області №С-262/2/07.02 від 02.11.2016 позивача було повідомлено про те, що 25.12.2015 до Дзержинского відділу державної виконавчої служби міста Харків дійсно надійшла заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист. Зазначені документи були передані державному виконавцю - Євсюкову О.В., однак він не вніс відомості до ЄДРВП. Після його звільнення з'ясувалося, що документи були втрачені.

Як встановлено судом у виконавчому листі №813/1474/15 від 18.11.2015 зазначено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання - 30.09.2016.

З відповіді Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що ОСОБА_1 вчасно звернулася до виконавчої служби з виконавчим документом (25.12.2015), однак виконавчий документ було загублено.

Дзержинский відділ державної виконавчої служби м.Харків звернувся до Львівського окружного адміністративного суду про видачу дублікату виконавчого документу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2017 було поновлено строк на пред'явлення виконавчого листа та видано дублікат виконавчою листа. Зазначена ухвала набрала законної сили 30.05.2017.

З метою виконання зазначеного виконавчого листа, 13.07.2017 позивач звернулася до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до повідомлення від 07.08.2017 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, дублікат виконавчого листа повернуто стягувачу, оскільки виконавчий лист всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не містить відомостей щодо ім'я, по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист, а саме у виданому виконавчому листі від 29.05.2017 зазначено, що виконавчий лист видано: заступником голови суду - Мартинюком В.Я., та головним спеціалістом - Шайда І.Й., в той час як головний державний виконавець Руденко В.В. наполягав, що для прийняття виконавчого документу в ньому має бути написані не ініціали посадової особи, а повністю ім'я, по батькові.

31.10.2017 Львівським окружним адміністративним судом було винесено ухвалу про внесення виправлень у виконавчий лист. Зазначена ухвала набрала законної сили 24.11.2017.

06.12.2017 позивач повторно звернулась з відповідною заявою про виконання рішення суду та передбаченим законодавством пакетом документів до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Зазначені документи були отримані відповідачем 11.12.2017.

12.01.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено повідомлення №55510391 від 12.01.2018 щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки в ухвалі від 03.05.2017 не вказано конкретний строк пред'явлення виконавчою листа до виконання та не зазначено конкретну дату з якої починається перебіг строку пред'явлення виконавчого документа, що суперечить вимогам п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач оскаржила його до суду.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване повідомлення щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є безпідставним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом

Вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа передбачений статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» згідно вимог якої, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Згідно вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, КАС України встановлено види ухвал, які вважаються виконавчими документами, та мають відповідати вимогам, встановленим для виконавчого документу, а саме: відповідно до ст.147 КАС України - ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; відповідно до ст.149 КАС Україна - ухвала про стягнення штрафу : відповідно до ст.191 КАС України - ухвала про затвердження умов примирення. Також до таких віднесено ухвали про забезпечення доказів та забезпечення позову.

Ухвала про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа не є виконавчим документом, отже до неї не можуть застосовуватися вимоги ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом першої інстанції, строк набрання законної сили рішення, яке підлягає виконанню чітко зазначено у виконавчому листі №813/1474/15, а саме - 30.09.2015. Оскільки на момент видачі виконавчого листа, чинним законодавством було передбачено лише рік на пред'явлення виконавчого документу, та позивачу видано дублікат виконавчого листа, внесення змін в який не передбачено законом, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання відповідною ухвалою від 03.05.2017 було поновлено.

Вірним є висновок суду про те, що законодавством не передбачено вимог до ухвали про поновлення строку на пред'явлення виконавчого документу щодо зазначення конкретних строків на пред'явлення виконавчого документу, оскільки вони визначені в силу закону.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, зазначає, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35). У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Якщо адміністративний орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок.

Крім того, повернення виконавчого документу в даному випадку позбавляє позивача права на виконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі № 813/853/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст постанови складено 05 липня 2018 року.