Справа № 398/27/18(2-а/398/50/18)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2018 рокусправа № 398/27/18(2-а/398/50/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Прокопчук Т.С. Круговий О.О.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Середи Олександра Леонідовича на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2018 року (суддя Крімченко С.А.), ухвалену в м. Олександрія, в адміністративній справі № 398/27/18 (провадження № 2-а/398/50/18) за позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Середи Олександра Леонідовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії БР № 846745 від 25 грудня 2017 року, винесену інспектором Середою О.Л. про накладення штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач також просив суд закрити провадження по адміністративній справі.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2018 року позов задоволено, спірна постанова скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, відмовивши у задоволені позову. Скаржник стверджує, що наявні у справі докази підтверджують обставину порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а саме - не виконання вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» з табличкою 7.5.1 «Вантажний т/з», здійснення руху прямо, що є порушенням вимоги п. 8.4 та п. 8.4 «е» розділу 33 ПДР України, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, не прибули.

Згідно статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не надав доказів правомірності своїх дій, незважаючи на те, що ОСОБА_2 не визнав свою вину у вчиненні правопорушення, зазначивши це в позовній заяві. Крім того, ОСОБА_2, як водій, не створив перешкод чи небезпеки для руху, вина його у вчиненні адмінправопорушення не доведена, у зв'язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Так, постановою серії БР №846745 від 25.12.2017 року, прийнятою поліцейським роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП сержантом поліції Середою О.Л., до гр. ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8). Зі змісту спірної постанови вбачається, що 25.12. 2017 року о 06 год.19 хв. в м. Кременчук по вул. Миколаївська, 17/8, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5320, номерний знак НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимоги дорожнього наказового знаку 4.2 «Рух праворуч» з табличкою 7.5.1 «Вантажний т/з», здійснив рух прямо, чим порушив п.8.4 «г» та п. 8.4 «е» розділу 33 ПДР України.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні

дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано DVD-R з відеозапису нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Зазначений відеозапис, який досліджений колегією суддів, містить відеофіксацію з'ясування патрульним поліцейським причини невиконання водієм ОСОБА_2 вимоги дорожнього наказового знаку 4.2 «Рух праворуч» з табличкою 7.5.1 «Вантажний т/з». При цьому, ОСОБА_2 пояснював свої дії тим, що габарити транспортного засобу (висота причепу - 3,75 м.) не дозволяють йому проїхати під мостом, який розташований після повороту, тому він поїхав прямо, що дозволено знаком, розташованим за перехрестям.

Розділ 8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року визначає регулювання дорожнього руху. До групи дорожніх знаків п.п. 8.4«ґ»віднесені інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила. Дорожній знак 5.21.1 "Кінець додаткової смуги руху" показує на кінець додаткової смуги або смуги розгону.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Наданий суду першої інстанції в якості доказу відеозапис фіксації подій підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Позивачем, натомість, жодного доказу на підтвердження габаритів транспортного засобу, яким він керував, суду не надано.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, у тому числі, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Середи Олександра Леонідовича - задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2018 року в адміністративній справі № 398/27/18 (провадження № 2-а/398/50/18) - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Середи Олександра Леонідовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.О. Круговий