Справа № 820/1461/18
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 червня 2018 р. № 820/1461/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 64710, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ( майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 1, поверх 6, м. Харків, 61022) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, оформлену листом від 21.11.2017 року № М-29604/0/6-24783/0/21-17;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.10.2017 року позивачкою було подано заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) члена КСП Барвінківський орієнтованою площею 12,91 ум.кад.га.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповіддю від 21.11.2017 (М-29604/0/6-24783/0/21-17) відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, посилаючись на те, що у Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідь мотивували тим, що згідно наданого свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП Барвінківський, а Головне управління передає лише земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Тому, позивач вважає відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області протиправною, та такою, що суперечить нормам чинного законодавства з питань передачі земельних ділянок, оскільки земельна ділянка, на яку має право ОСОБА_3, знаходиться на землях державної форми власності. Вказану відмову позивач вважає незаконною, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень надав відзив, в якому вказав, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області в межах повноважень та керуючись нормами чинного законодавства України було надано обґрунтовану відповідь позивачу. Зазначив, що у відповідності до вимог чинного земельного законодавства Головне управління не наділено повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності.

Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що позивач, ОСОБА_3, має право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом (серія ХР № 0275997) від 07 серпня 2002 року із внесеними змінами від 19 квітня 2016 року.

Право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2016 року (спадкова справа № 17/2015, зареєстровано в реєстрі за № 284).

Дана земельна ділянка виділялася бабусі позивачки ОСОБА_4 на підставі рішення Іванівської сільської ради від 25 грудня 2001 року № 178, яким було вилучено із земель держаного резерву 35,08 га., і з цих земель ОСОБА_4 було надано земельний пай в розмірі 12.91 га. Надалі ОСОБА_4 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 12.91 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, як члену КСП Барвінківський на підставі рішення Барвінківської районної державної адміністрації від 18 січня 2002 року № 7.

Державний акт ОСОБА_4 не отримала, оскільки у 2002 році померла.

Право на дану земельну частку (пай) успадкував батько позивача ОСОБА_5 До сертифіката було внесено зміни від 25 червня 2003 року, у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину (ВАК № 536837 р. № 878 від 16.05.03 р.) ОСОБА_5 розпорядженням Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 18 лютого 2006 року № 56 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях державного резервного фонду (контур № 770).

Також, за запитом ОСОБА_5 відділом Держземагенства у Барвінківському районі Харківської області були надані довідки: 1) відомості з документації із землеустрою, що включена до Державного фонд) документації із землеустрою від 13.07.2015 року № А-675 (Ф). якою бую зазначено, що станом на 01.01.2015 року вартість земельної частки (паю), зазначеної у сертифікаті становить 183062,60 гри.; 2) довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем) станом на 01.01.2015 року від 14 липня 2015 року № В-160 (Ф). Проте закінчити встановлену процедуру отримання земельної ділянки у власність та отримати державний акт ОСОБА_5 також не встиг у зв'язку із смертю.

Оскільки до позивача за спадкуванням перейшло право на земельну частку (пай), 18.10.2017 року нею було подано заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) члена КСП Барвінківський із земель державної валсності (землі державного земельного фонду сільськогосподарського призначення).

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповіддю від 21.11.2017 (М-29604/0/6-24783/0/21-17) повідомило ОСОБА_3 у Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

В обґрунтування вказаного посилалося на те, що згідно з наданого свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП "Барвінківський", а відповідно до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної валнсоті.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадянам - власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі ( на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 8 Перехідних Положень Земельного кодексу України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно з частиною п'ятою ст.25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті , мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частинами десятою та одинадцятою наведеної статті визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до частини третьої ст. 122 Земельного кодексу України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва

За приписами частини четвертої вказаної норми, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, відбувається в залежності від призначення такої земельної ділянки.

Відповідно, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, належить розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013, розмежовано землі державної та комунальної власності в Україні. Пунктом 6 визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Таким чином, зі змісту вищенаведених законів випливає, що до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками, державної власності сільськогосподарського призначення що розташовані за межами населеного пункту в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності.

Враховуючи, що позивач просила надати їй земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту, то суд приходить до висновку про безпідставність відмови відповідача у розгляді заяви позивача в зв`язку з відсутністю відповідних повноважень.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду від 27.02.2018р. у справі № 818/661/17.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України наведено вичерпний перелік підстав, з огляду на які приймається рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в ст. 118 Земельного кодексу України.

Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюються виключно органами, визначеними у ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.11.2017 (М-29604/0/6-24783/0/21-17) не містить рішення з приводу вирішення питання, яке було підставою для звернення.

Фактично відповідач не розглянув по суті звернення ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 64710, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 1, поверх 6, м. Харків, 61022) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 64710, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 1, поверх 6, м. Харків, 61022) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.10.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області .

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 1, поверх 6, м.Харків, 61022) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 64710, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.07.2018 р.

Суддя Рубан В.В.