Справа № 826/7559/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7559/16 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Прінт Інжінірінг» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09.03.2016 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача у період з 28.12.2015 року по 05.02.2016 року проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у місті Києві складено акт від 18.02.2016 року №45/26-15-13-01-04/34880036, яким встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ПРІНТ ІНЖІНІРІНГ» вимог:

- п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 27585-VІ, і змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 149910 грн., у т.ч.: вересень 2014 року - 100 275 грн., жовтень 2014 року - 49635 грн.,

- п.п.49.18.1 ст.48, ст.203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 27585-VІ, і змінами та доповненнями, а саме Товариством подано до ДПІ у печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію по податку на додану вартість за січень 2014 року з порушенням термінів подання;

- п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1020, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів від 21.01.2014 № 49 за 4 квартал 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.03.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 225 035, 00 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями на 149 910, 00 грн. та 75 125, 00 штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 09.03.2016 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Прінт Інжиніринг» та ТОВ «Хайді Інвест» укладено договір підряду № 05/10/2014 від 09.09.2014, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання на виконання робіт з реконструкції приміщення під облаштування брикетниці і реконструкції приміщення під облаштування складів готової продукції і сировини (тирса) на підприємстві по підготовці мазуту і бітума, переробці і утилізації відпрацьованих масел і відходів нафтопереробки по вул. Миру, 70, с. Руденкова, Новосанжарського району, Полтавської області.

Згідно п. 4.1 вказаного договору виконавець зобов'язується виконати роботи протягом 30 календарних днів з моменту підписання дійсного договору.

На підтвердження фактичності виконання договору підряду позивачем до матеріалів справи додано акт приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, об'єктний кошторис, довідку про вартість виконаних робіт, договірну ціну, оборотно-сальдові відомості по рахунку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з вимогами п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як вбачається з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з вимогами п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з п. 200.2 ст. 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до вимог п. 200.3. ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з вимогами п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Як убачається з п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

На підтвердження фактичності виконання договору підряду позивачем до матеріалів справи додано акт приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, об'єктний кошторис, довідку про вартість виконаних робіт, договірну ціну, оборотно-сальдові відомості по рахунку.

Однак, як вбачається з висновків податкового органу, згідно наданих до перевірки документів, складених згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013: витрати труда робітників-будівельників на обсяг робіт - 3 628, 56 людино-годин, витрати труда робітників, що обслуговують машини, на обсяг робіт - 162,21 людино-годин. Всього - 3 790, 77 людино-годин.

Так, згідно первинних документів за вересень 2014 року витрати праці робітників-будівельників на обсяг робіт складають 3628,56 людино-годин, витрати труда робітників,що обслуговують машини, на обсяг робіт - 162,21 людино-годин, всього - 3790,77 людино-годин. Виходячи з того, що в вересні 2014 року було 22 робочих дні, тривалість згідно КЗОТу одного дня - 8 робочих годин, розраховується кількість працюючих, які задіяні до виконання будівельних робіт згідно норм ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Таким чином для виконання договору підряду № 05/10/2014 від 09.09.2014 необхідно 21 особа.

Згідно звіту про нарахування заробітної плати ТОВ «Хайді Інвест» за вересень 2014 року, поданого до ДПІ штатна чисельність працівників складає 1 особа, виплати нараховані 1 особі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності штатної чисельності працівників для реального виконання робіт вказаних у вищезазначеному акті приймання виконаних робіт.

Також, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у ТОВ «Хайді Інвест» власного чи орендованого обладнання для виконання будівельних операцій, технічного персоналу та матеріальних ресурсів.

При цьому, наданий позивачем журнал реєстрації інструктажу на робочому місці, колегія не бере до уваги, оскільки з останнього не можливо встановити чиїми працівниками є зазначені особи.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що сам по собі документ під назвою «видаткова накладна», навіть за умови його складення у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», не може бути безумовним та виключно - достатнім доказом фактичності вчинення господарської операції, наприклад з купівлі-продажу товарів, оскільки обставина продажу товару одним суб'єктом господарювання на користь іншого суб'єктами господарювання тягне за собою наслідком внесення змін до відповідних регістрів бухгалтерського обліку, на підставі яких власне і формуються в подальшому відповідні показники податкової звітності.

Водночас, як було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів залучення третіх осіб до виконання субпідрядних робіт позивачем не надано.

Враховуючи наведене, надані в даному випадку первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку та задекларованих позивачем податкових вигод.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що наявність законодавчо визначених документів для формування податкового кредиту та витрат, зокрема, наявність податкових накладних та видаткових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, але, не безумовною підставою для визнання правомірності формування платником податку показників податкової звітності за умови, якщо судом буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру через їх безтоварність.

Наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку.

Отже, взаємовідносини між контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, складені документи не мають юридичної сили первинних документів, оскільки, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», що унеможливлює їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а оформлені лише документально, що, в свою чергу, призвело до встановлення податковим органом порушень норм податкового законодавства, у зв'язку із чим підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 09.03.2016 № та задоволення даних позовних вимог немає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.07.2018.