Справа № 826/3992/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3992/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:Аблов Є.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, за участю - Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Апеляційного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, за участю - Державної казначейської служби України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Апеляційного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про відмову у нарахуванні та виплаті їй вихідної допомоги у зв'язку з відставкою;

- зобов'язати Апеляційний суд міста Києва та Державну судову адміністрацію України нарахувати і виплатити ОСОБА_3 вихідну допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 287100, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на момент набуття нею права на відставку у зв'язку з наявністю 20-річного стажу роботи суддею законодавством було передбачено виплату вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат судді.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 25 квітня 1991 року призначена в.о. народного судді Московського районного народного суду міста Києва.

13 грудня 1991 року обрана народним суддею Московського районного народного суду міста Києва.

01 лютого 1996 року прийнята на посаду судді Київського міського суду.

З 05 липня 2001 року позивач працювала суддею Апеляційного суду міста Києва.

09 лютого 2006 року обрана суддею Апеляційного суду міста Києва безстроково.

08 вересня 2016 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про звільнення суддів» №1513-VIII, якою ОСОБА_3 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Згідно з наказом Апеляційного суду міста Києва № 280-ОС від 21 вересня 2016 року ОСОБА_3 вважається звільненою з 08 вересня 2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1513-VIII «Про звільнення суддів».

01.02.2017 року позивач звернулася до Апеляційного суду міста Києва та Державної судової адміністрації України із заявами, в яких просила виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку із звільненням з посади судді Апеляційного суду міста Києва у відставку.

Листом Апеляційного суду міста Києва від 09.02.2017 року № 13/0403/16 та листом Державної судової адміністрації України від 20.02.2017 року № К149-17-162/17 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні вказаних заяв.

В листах зазначено, що чинним на момент звільнення позивача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено нарахування та виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Вважаючи протиправними рішення відповідачів щодо відмови у виплаті вказаної допомоги, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спірні правовідносини регулюються законодавчими, актами, які були чинними на момент їх виникнення, тобто Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на момент звільнення позивача та якою не передбачено нарахування і виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI у редакції, чинній на момент звільнення позивача у відставку (далі - Закон № 2453-VI), «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-XII, який був чинним до 01.04.2014 р. (далі - Закон № 2862-XII), «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. № 1116-VII (далі - Закон № 1116-VII), «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIIІ (далі - Закон № 1402-VIIІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини 5 статті 126 Конституції України (у редакції, чинній до 30.09.2016 р.) було передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно зі ст. 120 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній до 30.09.2016 р.) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 1 статті 136 Закону № 2453-VI (у редакції, що діяла до 01.04.2014 р.) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, пунктом 28 розділу ІІ Закону № 1116-VII внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено зазначену статтю 136.

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1116-VII вказані зміни набрали чинності з 01.04.2014 р. і неконституційними не визнавалися.

30.09.2016 р. набрали чинності норми Закону № 1402-VIIІ, частиною 1 статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

При цьому, статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 роз'яснено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі і дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, норми ст. 43 Закону №и 2862-XII, ст. 136 Закону № 2453-VI, ст. 143 Закону № 1402-VIIІ щодо виплати судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги не мають зворотної дії в часі.

Отже, у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення особи з посади судді.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. по справі № 818/175/16.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент прийняття Верховною Радою України постанови «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 р. № 1513-VIII, якою ОСОБА_3 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, законодавством не було передбачено (Законом № 2453-VI) нарахування та виплати судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат, а отже у відповідачів не було достатніх та необхідних правових підстав для здійснення позивачу таких виплат.

Твердження апелянта про те, що на момент набуття нею права на відставку у зв'язку з наявністю 20-річного стажу роботи суддею законодавством було передбачено виплату вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді, тобто станом на 08.09.2016 р., а не на момент набуття нею 20-річного стажу роботи.

Посилання апелянта на практику ЄСПЛ, а також на те, що вона безпідставно не врахована судом першої інстанції, не доводять наявності в неї права на отримання спірної вихідної допомоги, оскільки рішення ЄСПЛ, на які вона посилається, стосуються зовсім інших правовідносин і викладені в них висновки не підлягають застосуванню при розгляді даної справи.

Такими чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.