Справа № 820/3797/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 р. № 820/3797/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. у сумі 23365,92 грн. та рішення № від 03.07.2017 р. про застосування штрафних санкцій у сумі 3802,90 грн. відносно самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. у сумі 23365,92 грн. та рішення № від 03.07.2017 р. про застосування штрафних санкцій у сумі 3802,90 грн. прийняті відповідачем з порушенням норм діючого законодавства та без врахування усіх обставин у справі із застосування норм, які діяли у період з 2015 по 2016 роки та містять колізію і суперечності, які мають трактуватися на користь платника податків. Отже, на думку позивача вказані рішення відповідача підлягають скасуванню як протиправні.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що оскаржувані позивачем у даній справі рішення були прийняті у зв'язку із встановленням порушень під час проведеної перевірки, які належним чином зафіксовані в акті від 12.06.2017 року № 4462/20-40-13-15-07/НОМЕР_1. При цьому, відповідачем вказано, що за результатами проведеної перевірки позивачу збільшено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за рахунок завищення суми витрат та заниження суми одержаного доходу, у зв'язку з чим донараховано єдиного соціального внеску. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судове засідання представники позивача прибули, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Самозайнята особа фізична особа-підприємець ОСОБА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, зареєстрований як суб'єкт господарювання 30.10.2002 року, місце проживання: 61039, АДРЕСА_1.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що посадовими особами відповідача на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, п. 61.2 ст. 61, пп. 62.1.3, п. 62.1 ст. 62, п. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі статті 13 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у Харківській області № 1770 від 28.04.2017 р. та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Зміївською С.С. проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи ОСОБА_4, податкова адреса: АДРЕСА_1, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., відповідно до затвердженого плану перевірки.

Результати проведеної перевірки оформлено у вигляді акту перевірки від 12.06.2017 року № 4462/20-40-13-15-07/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків акту перевірки від 12.06.2017 року № 4462/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 перевіряючими встановлено порушення: пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, встановлено заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 13459,06 грн., в т.ч. за 2015 р. у сумі 6338,49 грн., за 2016 р. у сумі 7120,57 грн.; ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, а саме встановлено не забезпечення виконання податкових зобов'язань платником збору по військовому збору у сумі 1227,23 грн. у т.ч. за 2015 р. у сумі 633,85 грн., за 2016 р. у сумі 593,38 грн.; пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.9.2 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено розбіжність в сумі 23365,92 грн. у т.ч. за 2015р. в сумі - 14663,04 грн. та за 2016р. в сумі - 8702,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками акту перевірки, користуючись наявним у нього правом, подав до відповідача заперечення на такий акт.

Листом від 27.06.2017 року №1082/ФОП/20-40-13-15-14 відповідачем було за результатами розгляду заперечень висновки акту документальної планової виїзної перевірки №4462/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 12.06.2017 року залишено без змін.

Під час судового розгляду справи також встановлено, що на підставі акту № 4225/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 12.06.2017 року ГУ ДФС у Харківській області 03.07.17 р було винесено податкові повідомлення-рішення від 03.07.2017 року № та № , вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р., а також рішення № про застосування штрафних санкцій.

Судом встановлено, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. відповідачем було прийнято відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки від 24.04.2017 року №4225/20-40-13-15-07/. При цьому, остання вимагає сплатити суму недоїмки в розмірі 23365,92 грн (а.с. 11).

Також, матеріали справи свідчать, що рішення № від 03.07.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнято на підставі п.3 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за результатами розгляду матеріалів перевірки №4462/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 12.06.2017 року та у зв'язку з донарахуванням +23365,92 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, звернувся зі скаргою до ДФС України, яка була прийнята до розгляду і рішенням №9173/к/99-99-11-02-01-14 від 21.07.2017 було продовжено строк розгляду скарги в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 03.07.2017 № та № до 8 вересня 2017 року.

Рішенням ДФС у Харківській області від 09.08.2017 року №0101/к/99-99-11-02-02-25 вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. та рішення № про застосування штрафних санкцій залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

У адміністративному позові та наданих під час судового розгляду справи поясненнях представником позивача вказано, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. та рішення № від 03.07.2017 року про застосування штрафних санкцій є протиправними оскільки в ході перевірки ревізорами-інспекторами були встановлені розбіжності між даними Книги обліку доходів і витрат та даними декларації про доходи за 2015 та 2016 роки при визначенні оподатковуваного доходу, а також ревізори-інспектори дійшли хибного висновку, що оподатковуваний дохід позивачем було зменшено на суму сплаченого акцизного податку, віднесення до витрат суми оплати за ліцензію у розмірі 52000,00 грн, що призвели до заниження загального оподатковуваного доходу. При цьому, позивачем вказано, що такі висновки перевіряючих ґрунтувалися на нормах права, що діяли в 2015-2016 р.р. саме в той час коли існувала колізія права, яка на цей час виправлена: до Податкового кодексу Законом України від 21.12.2016 р. № 1797 були внесені зміни, якими була врегульована дана колізія на користь платників податків фізичних осіб - підприємців.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою суду від 12.10.2017 року було зупинено провадження в адміністративній справі № 820/3797/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки) - до набрання законної сили судовим рішенням по адміністративній справі №820/4052/17 за позовом Самозайнятої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.07.17 р. про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 13459,06 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 6729,53 грн. відносно самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_4; скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.07.17 р. про збільшення грошового зобов'язання з військового збору за основним платежем у сумі 1227,23 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 306,81 грн. відносно самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та стягнення на користь самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з ГУ ДФС у Харківській області судові витрати по справі - 640,00 грн. сплаченого судового збору за подання позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без задоволення.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що суд погодився з висновком відповідача про порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПКУ СО ОСОБА_4 в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльністю на загальну суму 13459,06 грн. (в т.ч. 2015 р. - 6338,49 грн., за 2016 р. - 7120,57 грн), внаслідок чого позивачем не забезпечено виконання податкових зобов'язань по військовому збору всього у сумі 1227,23 грн. (в т.ч. за 2015 р. у сумі 633,85 грн., за 2016 р. у сумі 593,38 грн.).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від .26.02.2018 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 по справі №820/4052/17 залишено без змін.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вище викладене обставини, встановлені у судовому рішенні у справі №820/4052/17, яке набрало законної сили, доказуванню не підлягають.

Зі змісту оскаржуваний у даній справі вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій вбачається, що останні прийнято за результатами розгляду матеріалів документальної перевірки від 24.04.2017 року №4225/20-40-13-15-07/.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що платником податку на додану вартість не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг), відтак не включення до складу доходу суми акцизного податку є неправомірними, а отже ОСОБА_4 неправомірно зменшено загальний оподатковуваний дохід на суму сплаченого акцизного податку, що призвело до заниження загального оподаткованого доходу.

Також судами в рамках розгляду справи №820/4052/17 було встановлено, що при визначенні загального оподаткованого доходу ОСОБА_4 було зменшено дохід на суми сплаченого акцизного податку на загальну суму 29815,21 грн. (в тому числі: 2015 р. - 16256,50 грн., 2016 р.- 13558,71 грн.), що призвело до заниження загального оподатковуваного доходу на загальну суму 29815,21 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на 29815,21 грн. З огляду на встановлені розглядом справи обставини суд дійшов висновку, що в порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ОСОБА_4 занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльністю на загальну суму 13459,06 грн. (в т.ч. 2015 р. - 6338,49 грн., за 2016 р. - 7120,57 грн).

В рамках розгляду адміністративної справи №820/4052/17 суди дійшли висновку, що внаслідок встановлених порушень в частині заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015 р. у сумі 42256,50 грн., за 2016 р. у сумі 39558,71 грн., позивачем не забезпечено виконання податкових зобов'язань по військовому збору всього у сумі 1227,23 грн. (в т.ч. за 2015 р. у сумі 633,85 грн., за 2016 р. у сумі 593,38 грн.), а отже в порушення п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України СО ОСОБА_4 неправомірно зменшено загальний оподатковуваний дохід на суми сплаченого акцизного податку, що призвело до заниження загального оподатковуваного доходу на загальну суму 29815,21 грн. та податку на доходи фізичних осіб на суму 4879,06 грн., в тому числі: 2015 рік - 2438,48 грн. (16256,50 грн.х15%), 2016 рік - 2440,57 грн. (13558,71 грн.х18%).

З огляду на вищевикладене та встановлені під час судового розгляду справи №820/4052/17 обставини порушення позивачем положень Податкового кодексу України в частині визначення суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок, слід дійти висновку, що підтвердження судами правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 03.07.2017 р. про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 13459,06 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 6729,53 грн. відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 свідчить про протиправність висновку контролюючого органу про наявність підстав відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки від 24.04.2017 року №4225/20-40-13-15-07/ вимоги сплати позивачем недоїмки у сумі 23365,92 грн., а також порушення позивачем п.2 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Суд також зазначає, що відповідно до п.3 ч.11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 03.07.2017 р. у сумі 23365,92 грн. та рішення № від 03.07.2017 р. про застосування штрафних санкцій у сумі 3802,90 грн. відносно самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 прийняті фактично у зв'язку з донарахуванням контролюючим органом суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок, то підтвердження в судовому порядку правомірності такого збільшення, як наслідок, свідчить про правомірність донарахування суми єдиного внеску та застосування контролюючим органом штрафних санкцій на підставі п.3 ч.11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.