Справа № 804/4779/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 липня 2018 р.Справа №804/4779/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 27 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду поштовим зв'язком надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради з позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльності Дніпровської міської ради та зобов'язання Дніпровської міської ради вчинити певні дії, а саме зареєструвати гуртожиток який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Тверська 31 А, шляхом подання даних для внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

2. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви суддя з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

ІІ. ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

3. 9 лютого 1998 року ВАТ БМФ «ДНІПРОТЯЖБУД» був виданий ордер №6 на ім'я ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_2.

4. Ордер виданий на двох осіб ОСОБА_2 (мати позивача) та на ім'я позивача - ОСОБА_1.

5. З моменту отримання ордеру позивач та його мати проживали за адресою АДРЕСА_1. У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач залишився проживати в кімнаті і по цей час там проживає.

6. 30 листопада 2011 року рішенням Дніпропетровської міської ради №40/17 на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2009 року по справі №40/287, постанов Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року по справі №40/287, та Вищого господарського суду України від 15.06.2010 року по справі №40/287, на виконання Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення міської ради від 15.12.2010 року №13/5 «Про затвердження Положення про департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради», відповідно до листів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 02.10.2012 року вх.№7/1056, департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради від 28.03.2011 року вх.№7/1056 та депутата міської ради ОСОБА_3 від 05.09.2011 року вх.№П-362, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», міською радою було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків за адресами: вул. Тверська, 29, 31, 31 А, вул. Богдана Хмельницького, 10, вул. Калинова, 10, які було вирішено вилучити з незаконного володіння Відкритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажний трест «Дніпроважбуд», з передачею на баланс Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №26.

7. Цим рішенням було зобов'язано у місячний термін після прийняття на баланс об'єктів нерухомого майна надати до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста. Підготувати документи для оформлення та реєстрації, в установленому порядку, права комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпропетровської міської ради, на об'єкти нерухомого майна. Звернутися до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» для внесення змін в облікові дані згідно з п. 1 цього рішення з видачею виписки з облікової книги. Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради здійснити необхідні дії щодо внесення об'єктів нерухомого майна (п.1 цього рішення) до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста.

8. 31 травня 2012 року ВАТ БМФ «ДНІПРОТЯЖБУД» було передано в експлуатацію гуртожиток по вул. Тверська, 31а, м. Дніпропетровськ до КЖЕП №26.

9. 29 грудня 2012 року КЖЕП №26 було передано в експлуатацію гуртожиток по вул. Тверська № 31а, м. Дніпропетровськ на баланс Жилсервіс №5.

10. 13 лютого 2015 року Позюбан К.С., представник за довіреністю Жилсервіс №5, звернулась до державного реєстратора з пакетом документів для проведення державної реєстрації права власності на будівлю гуртожитку розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тверська, буд. 31а.

11. 2 березня 2015 року представник Жилсервіс №5 тримала відмову на підставі того, що право на будівлю зареєстроване за іншою особою і що дана будівля не є комунальною власністю.

12. З приводу приватизації кімнати позивач звертався на особистий прийом до керівництва міської ради. Позивачу надано відповідь, про неможливість приватизувати житло у зв'язку з тим, що не надано доказів про передачу зазначеного будинку територіальній громаді міста, тому рекомендовано звернутись до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з питанням щодо передачі будинку територіальній громаді міста, а також звернутись до суду відповідно до пункту 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

13. В Управлінні житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивач отримав відповідь, що будинок №31-а, по вул. Тверська у м. Дніпропетровську знаходиться на балансі Жилсервіс №5 Індустріального району Дніпропетровської міської ради, але право власності на зазначений будинок за територіальною громадою міста не зареєстровано.

14. Це означає, що гуртожиток лише на папері був переданий до комунальної власності, а державну реєстрацію його з внесенням до реєстру нерухомого майна так ніхто і не провів.

15. Відповідно витягу з державного реєстру речових прав станом дана будівля, гуртожиток розташований по вул. Тверська, буд.31а, м. Дніпро, досі знаходиться у власності ВАТ БМФ «ДНІПРОТЯЖБУД», яке ліквідовано 06.02.2014 році.

16. Отже, завдяки бездіяльності Дніпровської міської ради, позивач не має можливості скористуватись своїм правом на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

17. Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

18. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

19. Згідно статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

20. Статтею 345 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

21. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

22. Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

23. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ВИСНОВОК СУДУ

24. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

25. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

26. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

27. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

28. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?а;…&?а; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

29. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

30. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

31. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

32. В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

33. Так, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад.

34. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

35. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

36. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

37. Статтею 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання незаконної бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

38. В заявленому позові позивач оскаржує бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо нереалізації функції власника майна щодо реєстрацій за останнім права власності на будинок гуртожитку, у зв'язку із чим позивач не має можливості реалізувати право на житло шляхом його приватизації.

39. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

40. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

41. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

42. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

43. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом житлових та цивільних прав, про спонукання відповідача до вчинення дій як власника майна, суд дійшов висновку про непідсудність заявленого спору адміністративному суду.

44. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

45. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №804/4779/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

46. Роз'яснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

47. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

48. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

48. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба