Справа № 521/940/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року

м. Київ

справа №521/940/17

адміністративне провадження №К/9901/4416/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 7 червня 2017 року (головуючий суддя Гуревський В.К.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року (головуючий суддя Крусян А.В., судді: Вербицька Н.В., Джабурія О.В.) у справі №521/940/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення щодо відмови у виплаті йому компенсації втрати частини доходів за період з липня 2014 року по вересень 2015 року, через знецінення грошей внаслідок інфляції;

- визнати протиправними дії щодо утримання із суми доплати до його пенсії (по перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року) податку на доходи фізичних осіб і військового збору в сумі 695,36грн.;

- стягнути грошові кошти, утримані із суми доплати до пенсії (по перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року) в розмірі 695,36грн.;

- стягнути грошові кошти в сумі 3910,29грн. в якості відшкодування втрати частини доходів;

- стягнути шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я в розмірі 50000грн. в якості відшкодування понесених витрат, викликаних необхідністю лікування (витрат на придбання двох стентів коронарних Resolute Integrity);

- стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, в розмірі 50000грн.;

- стягнути моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, в розмірі 50000грн.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 7 червня 2017 року позов задоволений частково, а саме:

- визнано протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з липня 2014 року по вересень 2015 року внаслідок інфляції;

- визнано протиправними дії відповідача щодо утримання із суми доплати до пенсії ОСОБА_1 (по перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року) податку на доходи фізичних осіб і військового збору в сумі 695,36грн.;

- стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти, утримані із суми доплати до пенсії (по перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року) в розмірі 695,36грн.;

- стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3910,29грн. в якості відшкодування втрати частини доходів від інфляції;

- стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я в розмірі 50000грн. в якості відшкодування понесених витрат, викликаних необхідністю лікування за рахунок коштів Державного бюджету України;

- стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову, а саме:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з липня 2014р. по вересень 2015р.

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період 1 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Головне УПФ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити постанову апеляційного суду скасувавши рішення суду першої інстанції. В задоволенні позову просить відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що виплата пенсії провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, а не Пенсійного фонду, у зв'язку з чим фактичну виплату перерахованої пенсії було проведено у 2016 році після надходження бюджетних асигнувань. Крім того, доплата в сумі 8453,40грн. має характер разового платежу, а тому не є доходами в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ), за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Також скаржник наполягає, що підставою для здійснення компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів один і більше календарних місяців. Враховуючи, що пенсія позивачу виплачується вчасно та без затримки, підстав для виплати компенсації немає.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову апеляційного суду повністю скасувати, залишивши в силі постанову суду першої інстанції в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої ст.341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

При цьому вимоги, викладені позивачем у відзиві на касаційну скаргу, не можуть бути розглянуті судом касаційної інстанції, оскільки підставою для перегляду судових рішень з підстав правильності застосування ними норм матеріального і процесуального права є належним чином оформлена і подана касаційна скарга, за якою відкрито касаційне провадження. За змістом ст.338 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено зазначення у відзиві на касаційну скаргу вимог щодо перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

З огляду на доводи касаційної скарги Головного УПФ, яка не містить заперечень щодо судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, та враховуючи, що позивачем постанова суду апеляційної інстанції не оскаржена, підстави для перегляду судового рішення в частині відмовлених позовних вимог відсутні.

Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною відмову пенсійного органу та зобов'язання Головного УПФУ здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період 1 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року, колегія суддів касаційного суду виходить з наступного.

За статтею 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16).

Фактичними підставами цієї справи стали такі обставини.

З 30 червня 2000 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду 2 квітня 2015 року, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 1 вересня 2008 року ОСОБА_1 пенсії у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 та наказу Міністра оборони України від 28.07.2008 року №377 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» з урахуванням посадового окладу у розмірі 1460грн..

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконало постанову в частині виплати позивачу грошових коштів в сумі 8453,40 грн. (в якості доплати по перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року) в грудні 2016 року.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи скаржника, що 8453,40 грн. не є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі. Тобто, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Вимоги касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягають, оскільки вказане рішення скасовано судом апеляційної інстанції у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні частини позовних вимог, які є предметом касаційного перегляду в межах доводів касаційної скарги, рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам законодавства, що регулюють компенсаційні відносини відновлення частини втрачених доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, та наведеній вище правовій позиції Верховного Суду України, у зв'язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню. Підстав від відступлення від правової позиції судом касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року у справі №521/940/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду