Справа № 815/6774/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6774/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Чакір В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_2 та Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання неправомірним наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Одеської митниці Державної фіскальної служби №1156-о від 20 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_2;

поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС;

стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов'язкових до сплати платежів з 21.12.2017 року по день винесення постанови суду;

стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України () моральної шкоду у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень за шкоду, заподіяну ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) незаконними рішеннями, діями органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач працював старшим державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» №1 Одеської митниці ДФС.

Відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 року по справі №815/2537/15 визнаний протиправним та скасований наказ про звільнення Позивача №341-о від 01.04.2015 року. 04 серпня 2017 року Позивач був поновлений на посаді, що підтверджується наказом №755-о від 04 серпня 2017 року.

Наказом Одеської митниці ДФС №1156-о від 20 грудня 2017 року Позивач був звільнений з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС України. Підставою для звільнення була постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 року по справі № 815/3843/17, якою ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Чорноморський Одеської митниці ДФС.

Позивач зазначав, що по справі № 815/3843/17 від 17.11.2017 Одеською митницею ДФС не було доведено що Позивач обіймає чиюсь посаду. Інформація що Позивач поновлений на посаду іншого старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» №1 Одеської митниці ДФС в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 №815/2537/15 та Наказі Одеської митниці ДФС №755-о від 04 серпня 2017 відсутня, у зв'язку з чим Позивач вважав, що у Одеської митниці ДФС не було законних підстав вважати що він займає посаду іншого старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» №1 Одеської митниці ДФС та звільняти відповідно до п. 1 ч. 1 ст.88 Закону України «Про державну службу», п. 6 ст.40 КЗпП України.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначав, що внаслідок звільнення йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійне хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало його в постійній нервовій та психологічній напрузі. Звільнення відбулось раптово, без будь-яких законних підстав, і спричинило значних моральних страждань. Також додатково Позивач зазначив, що посадові особи відповідача вже вдруге порушили його права та звільнили в порушення чинного законодавства, при цьому виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 №815/2537/15 не виконували в частині поновлення на посаді протягом п'яти місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року визнано протиправним та скасовано наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби №1156-о від 20 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС з 20.12.2017 року.

Стягнуто з Одеської митниці державної фіскальної служби (, 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21а) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 року по 19.04.2018 року із відрахуванням загальнообов'язкових до сплати платежів у розмірі 30288,34 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят вісім грн. та 34 коп.).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС та в частині стягнення з Одеської митниці державної фіскальної служби (, 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21а) на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, за один місяць, в розмірі 7941,41 грн. (сім тисяч дев'ятсот сорок одна грн. та 41 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував положення приписів статей 24,56 Конституції України та не надав належну правову оцінку доводам позовної заяви щодо стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з даним рішенням суду відповідач також подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його в частині поновлення на публічній службі позивача скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не врахував положення пункту 5 частини1 статті 83, пункту 1 статті 88 Закону України «Про державну службу», яким не передбачено неможливості переведення державного службовця за його згодою на іншу роботу в якості обов'язкової умови для припинення державної служби у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін - поновлення на посаді державної служби, яка раніше її займала.

Окрім того, до апеляційного суду надійшла заява третьої особи ОСОБА_4 з проханням виключити його із даної справи як 3-ї особи та здійснити заміну на іншу належну особу.

Протокольною ухвалою суду у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі № 815/2537/15 задоволений частково адміністративний позов ОСОБА_2: визнаний протиправним та скасований наказ Одеської митниці ДФС від 01.04.2015 №341-о «Про звільнення ОСОБА_2.»; суд першої інстанції поновив ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС; стягнув з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2015 по 07.03.2015 у загальному розмірі 81 313,05 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також постанова Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі №815/2537/15 допущена до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС, та стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Наказом Одеської митниці ДФС від 07.07.2017 № 671-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або неправомірних особистих інтересах інших осіб, у відповідності до вимог пункту 9 частини 2 статті 65 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIІІ «Про державну службу» звільнено з 07.07.2017 ОСОБА_4 з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС.

У зв'язку із отриманням листка непрацездатності серії АГШ № 720393 (вхідний номер митниці 923 від 31.07.2017) та перебуванням ОСОБА_4 з 03.07.2017 по 21.07.2017 у стані тимчасової непрацездатності, наказом Одеської митниці ДФС від 11.08.2017 № 778-о пункт 1 наказу Одеської митниці ДФС від 07.07.2017 № 671-0 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» викладений у наступній редакції: "За використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб у відповідності до вимог пункту 9 частини 2 статті 65 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» звільнити з 24.07.2017 ОСОБА_4 з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС.

Наказом Одеської митниці ДФС від 04.08.2017 № 755 «По особовому складу», на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі № 815/2537/15, скасований пункт 1 наказу Одеської митниці ДФС від 01.04.2015 № 341-о "Про звільнення ОСОБА_2." в частині звільнення 02.04.2015 ОСОБА_2 з займаної посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС, яку він обіймав тимчасово, на період відсутності основного працівника ОСОБА_5 з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" (пункт 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України); поновлений з 02.04.2015 ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 у справі № 815/3843/17 задоволений повністю адміністративний позов ОСОБА_4 до Одеської митниці ДФС; суд першої інстанції визнав протиправним та скасував наказ Одеської митниці ДФС № 671-о від 07.07.2017 про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади головного старшого державного інспектору відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС, наказ Одеської митниці ДФС від 11.08.2017 № 778-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці від 07.07.2017 №671-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; поновив ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС; стягнув з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10 липня 2017 року по 17 листопада 2017 року у розмірі 14 985,48 грн.; допустив до негайного виконання постанову в частині поновлення старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3180,38 грн.

Посада старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС, яку обіймав до звільнення ОСОБА_4 не була вакантною. Зазначену посаду займав ОСОБА_2 відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 04.08.2017 № 755-о «По особовому складу».

При цьому ОСОБА_2 приймав участь у справі № 815/3843/17 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Наказом Одеської митниці ДФС від 20.12.2017 № 1156-0, керуючись розділом IX Закону України "Про державну службу", Кодексом законів про працю України та у зв'язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 у справі № 815/3843/17, - ОСОБА_4, звільнено ОСОБА_2 20.12.2017 з займаної посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС відповідно до п.1 ч.1 статті 88 Закону України «Про державну службу», пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 року по справі № 815/3843/17, наказом Одеської митниці ДФС від 21.12.2017 № 1160-о, скасований наказ Одеської митниці ДФС від 07.07.2017 №671-о про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з 07.07.2017 ОСОБА_4 з посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС; скасований наказ Одеської митниці ДФС від 11.08.2017 № 778-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці ДФС від 07.07.2017 №671-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; поновлено з 25.07.2017 ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС; визначено, що 21.12.2017 ОСОБА_4 повинен приступити до виконання обов'язків за посадою старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності спірного наказу про звільнення з публічної служби позивача та необґрунтованості позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Щодо позовних вимог позивача про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС, стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов'язкових до сплати платежів з 21.12.2017 року по день винесення постанови суду, колегія суддів зазначає, що за встановлених судом обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції , що ОСОБА_4 було поновлено на посаді , яку обіймав ОСОБА_2 до свого звільнення з 02.04.2015 року. При цьому ОСОБА_4 було поновлено на посаді на яку ОСОБА_2 було поновлено на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 року у справі 815/2537/15.

В свою чергу в наказі Одеської митниці ДФС від 04.08.2017 року №755-0 не зазначено , що ОСОБА_2 був поновлений саме на посаду, яку раніше обіймав ОСОБА_4

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04, (пункт 71) Європейським судом з прав людини викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень та розкрито елементи змісту «доброго врядування». Зокрема, зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

ОСОБА_2 був поновлений на посаді на підставі рішення суду, а відповідач , у свою чергу, не вчинив жодних дій, щоб захистити прав позивача при поновлені на аналогічній посаді ОСОБА_4, тобто відповідач своїми діями вчинив так, щоб позивач був позбавлений можливості визначити свою поведінку на майбутнє, тобто із порушенням принципу «правової визначеності».

Стосовно позовних вимог Позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 500000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

На підставі статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п.3 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Позивачем не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 500 000 грн.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову у відповідній частині.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача з того приводу, що суд мав би виходити із презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов'язку саме відповідача спростувати таку презумпцію з відповідним посиланням на рішення судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 27 вересня 2017 року, оскільки, на думку суду, факт поновлення на посаді є достатнім рівнем захисту у спірних правовідносинах.

Окрім того, суд враховує що позивач є державним службовцем.

Європейський суд з прав людини неодноразово розглядав справи щодо спорів, які стосуються питань, пов'язаних із працевлаштуванням державних службовців, їхнім кар'єрним просуванням і завершенням служби.

Зокрема у рішенні «Пеллегрен проти Франції" від 08 грудня 1999 року, заява № 28541/95 Європейський суд з прав людини надав автономне тлумачення терміна «Державна служба»». З цією метою Суд запровадив функціональний критерій, що визначається характером обов'язків і функцій службовця. Ті, що обіймають посади, які передбачають виконання функцій, пов'язаних із забезпеченням загальних інтересів, або участь у здійсненні повноважень, наданих за публічним правом, наділені часткою суверенної влади держави. Отже, держава має законний інтерес вимагати від таких посадових осіб особливих відносин довіри і лояльності. (пункту 60 згаданого вище рішення).

З приводу доводів відповідача з того приводу, що суд не врахував положення пункту 5 частини1 статті 83, пункту 1 статті 88 Закону України «Про державну службу», яким не передбачено неможливості переведення державного службовця за його згодою на іншу роботу в якості обов'язкової умови для припинення державної служби у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін - поновлення на посаді державної служби, яка раніше її займала, колегія суддів у мотивувальній частині вже зазначала, що позивач, з огляду на принцип «правової визначеності», будучи поновленим на посаду за рішенням суду вправі розраховувати, що він не буде звільнений у зв'язку із поновленням іншої особи на цю посаду, яку вона раніше займала.

Інші доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Одеської митниці Державної фіскальної служби України () залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року у справі № 815/6774/17 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 02 липня 2018 року.

Головуючий суддя: Шляхтицький О.І.
Судді: Потапчук В.О. Семенюк Г.В.