Справа № 445/1042/16-а
Суддя: Сивак В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/1042/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Золочів

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого -судді: Сивака В.М.

при секретарі: Захарчук Н.Я.

представник позивача ОСОБА_1

представники відповідача Сукмановський Г.Б., Заяць Г.-О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Золочів справуза позовом ОСОБА_4 до органу місцевого самоврядування - Бібщанської сільської ради про скасування рішення і зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до Бібщанської сільської ради, про визнання незаконним та скасування рішення Бібщанської сільської ради №34 від 05.04.2016року, зобов'язання Бібщанську сільську раду Золочівського району Львівської області на наступній черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ в с. Бібщани Золочівського району Львівської області , в урочищі «біля Брощака», пл. 1,45га.

В подальшому змінивши позовні вимоги в порядку положень КАС України просив визнати протиправним та скасувати рішення Бібщанської сільської ради №34 від 05.04.2016р., зобов'язати Бібщанську сільську раду Золочівського району Львівської області на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ в с. Бібщани Золочівського району Львівської області , в урочищі «біля Брощака», пл. 1,45га. Та зобов'язати Бібщанську сільську раду у двотижневий строк з дня отримання від ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що він є громадянином України, проживає в с. Бібщани Золочівського району Львівської області, є членом територіальної громади с. Бібщани.

Він в 2013 році порядку норм Земельного кодексу України (ст. 121,12,ч.7 ст.118) звернувся до Бібщанської сільської ради з заявою про дачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Бібщани в урочищі «біля Брощака» для особистого селянського господарства.

Рішенням Біщанської сільської ради 27 позачергової сесії VІ-го скликання № 133 від 12.08.2013 року йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Він виготовив проект землеустрою і 22.10.2013 року подав на затвердження сесії сільської ради, як того вимагає зокрема ч.9 ст.118 ЗК України.

За наслідками розгляду даної заяви відповідачем було прийнято рішення №234 від 17.12.2014 року, за яким йому відмовлено в затвердженні проекту землеустрою «у зв'язку з малим запасом землі». Тим же рішенням було внесено зміни в рішення Бібщанської сільської ради №133 від 12.08.2013 року, змінено площу земельної ділянки з 1,45 га до 0,20 га., внесено зміни в проект землеустрою з площі 1,45 га до 0,20 га., витрати по внесенні змін покладено на сільську раду.

Згідно Постанови Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2015р. №445/912/15-а, рішення Бібщанської селищної ради №234 від 17.12.2014року визнано протиправним та скасовано. Зобов'язано відповідача розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСГ в урочищі «біля Брощака» на черговій сесії Бібщанської сільської ради.

09.02.2016року він черговий раз подав оригінал проекту землеустрою на затвердження відповідачу.

05.04.2016року Бібщанська сільська рада прийняла рішення №34 від 05.04.2016року, за яким внесла змін в рішення №133 від 12.08.2013року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і постійне користування в межах населеного пункту (рілля площею 1,45га.) для ведення ОСГ в с. Бібщани в урочищі «біля Брощака» та надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_4 площею 0,20 га. Тим самим рішенням поклала на відповідача обов'язок клопотати перед ПП «Геопроект-М», внести зміни в проект землеустрою виготовлений позивачем в 2013році.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, та таким що порушує його права та охоронювані законом інтереси.

На підтвердження своєї позиції посилається на Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2015р. №445/912/15-а., яка вступила в законну силу. Статтю 19 Конституції України, ст.ст.118,121,152,185,186 Земельного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про землеустрій», Постанову Верховного Суду України №826/4418/14 від 16.09.2015р. Зокрема зазначає, що законодавство України позбавляє відповідача здійснювати дії інакше ні передбачає Земельний кодекс України, а саме приймати рішення іншого змісту ніж затвердження його проекту землеустрою і передачі у власність йому земельної ділянки для ОСГ, чи вносити будь-які інші зміни в первинне рішення про надання права на виготовлення проекту землеустрою, так як таке виконано - проект землеустрою виготовлений і є його власністю.

Сторона позивача в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених вище.

Сторона відповідача в судове засідання з'явилася, позову не визнала, правом на заперечення чи відзив не скористалася, представники Бібщанської сільської ради в судовому засіданні, заявили, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач має у власності земельну ділянку для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), яку отримав у спадщину. Крім того вказаний земельний масив «біля Брощака» має площу біля 28 га. і був залишений в цільовому призначенні «землі запасу» для можливих майбутніх молодих сімей, які можуть з'явитися в селі в майбутньому. Хоча на даний час в сільську раду поступило багато заяв від жителів села, для отримання з даного масиву по 0,20 га. у власність, тому вважають, що позивач теж має право на отримання там земельної ділянки для ОСГ, але розміром 0,20га., оскільки саме та таку площу подавалися заяви від всіх решта жителів села, які претендують на отримання земельної ділянки для ОСГ в цьому масиві.

Суд встановив наступні обставини, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_4 проживає в с. Бібщани Золочівського району Львівської області.

04.07.2013 року він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі йому у власність земельної ділянки до 2 га.

Рішенням Біщанської сільської ради 27 позачергової сесії VІ-го скликання № 133 від 12.08.2013 року йому було надано такий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку пл. 1,45га. для ведення ОСГ в с. Бібщани в урочищі «біля Брощака».

Вказане рішення було предметом оскарження в суді на предмет його законності, законність прийняття вбачається з Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014року №876/1538/14, яка вступила в законну силу і в касаційному порядку не оскаржувалась.

Позивач виготовив проект землеустрою і 22.10.2013 року подав на затвердження відповідачу.

За наслідками розгляду його заяви відповідачем було прийнято рішення №234 від 17.12.2014 року, за яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою «у зв'язку з малим запасом землі». Тим же рішенням було внесено зміни в рішення Бібщанської сільської ради №133 від 12.08.2013 року, змінено площу земельної ділянки з 1,45 га до 0,20 га., внесено зміни в проект землеустрою з площі 1,45 га до 0,20 га., витрати по внесенні змін покладено на сільську раду.

Позивач вказане рішення оскаржив в судовому порядку

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2015р. №445/912/15-а, рішення Бібщанської селищної ради №234 від 17.12.2014року визнано протиправним та скасовано. Зобов'язано відповідача розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСГ в урочищі «біля Брощака» на черговій сесії Бібщанської сільської ради. Вказана постанова не оскаржувалась і вступила в законну силу.

09.02.2016року позивач вдруге подав оригінал проекту землеустрою на затвердження відповідачу.

05.04.2016року Бібщанська сільська рада за наслідками розгляду заяви прийняла рішення №34 від 05.04.2016року, за яким вдруге внесла змін в рішення №133 від 12.08.2013року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і постійне користування в межах населеного пункту (рілля площею 1,45га.) для ведення ОСГ в с. Бібщани в урочищі «біля Брощака» та надала дозвіл на витоговлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_4 площею 0,20 га. Крім того, тим самим рішенням поклала на відповідача обов'язок клопотати перед ПП «Геопроект-М», внести зміни в проект землеустрою виготовлений позивачем в 2013році.

Позивач вдруге з даним позовом звернувся до суду та оскаржив рішення №34 від 05.04.2016року, зазначаючи, що відповідач не може відмовити йому в затвердженні проекту землеустрою, оскільки законодавство України не передбачає такої можливості з боку відповідача, як і внесення змін в виконане рішення.

Суд зазначає, що відносини, які є предметом оскарження визначені главою 19, розділу ІV Земельного кодексу України, зокрема статтями 116,118,121,122 Земельного кодексу України.

Суд приймає аргументи позивача щодо протиправності рішення Бібщанської сільської ради №34 від 05.04.2016року, оскільки таке стосується в основному зменшення площі земельної ділянки шляхом внесення змін в рішення Бібщанської сільської ради №133 від 12.08.2013р., з площі 1,45га до 0,20 га., що вже відбувалось шляхом прийняття аналогічного положення в рішенні за від 17.12.2014р. та було предметом оскарження позивачем в суді. Зі змісту Постанови Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2015р. №445/912/15-а. вбачається неправомірність внесенні змін в рішення, яке виконано. Вказана постанова вступила в законну силу. З іншого боку п.2 рішення №34 від 05.04.2016року стосується клопотання Бібщанської сільської ради про внесення приватним підприємством змін в проект землеустрою позивача. Вказане положення рішення є незаконним, оскільки відносини ОСОБА_4 та ПП «Геопроект» є цивільними договірними відносинами, стороною яких Бібщанська сільська рада не являється, а тому відповідач не вправі приймати рішення, яким вмішуватися в господарську діяльність ПП «Геопроект» від імені позивача.

Суд не приймає аргументи відповідача щодо відсутності права позивача на земельну ділянку для ОСГ з підстав перебування в нього у власності земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), яку він отримав у спадщину, оскільки ст. 121 ЗК України передбачено право кожного громадянина зокрема крім земельної ділянки - паю, отримати земельну ділянку для ОСГ в розмірі не більше 2,0га. Тим більше, що пай позивач отримав в порядку спадкування.

З тих же причин суд не приймає аргументи представників відповідача стосовно зменшення площі позивачу через подані заяви інших громадян, оскільки кожен громадянин має право подавати заяву на ту площу, яку бажає отримати у власність, законодавство зазначає один критерій, щоб вказана площа не перевищувала 2,0 га. Земельне законодавство України не ставить право одних громадян відносно площі бажаної земельної ділянки для ОСГ в взаємозалежності щодо прав інших громадян. А аргумент представників відповідача відносно можливих майбутніх молодих сімей які залишаться безземельними, не береться судом до уваги, оскільки самі представники відповідача пояснюють, що відповідачем вже прийнято рішення відносно приватизації масиву «біля Брощака» згідно поданих громадянами заяв в сільську раду. А тому аргумент щодо необхідності в майбутньому надання земельних ділянок молодим сім'ям суперечить позиції відповідача щодо розподілу масиву «біля Брощака» всім громадянам, які подали заяви для отримання такого для ОСГ. Така позиція відповідача має ознаки дискримінації позивача, як громадянина України, що має право на отримання земельної ділянки для ОСГ, відповідно до ст. 121 ЗК України.

Суд вважає, що саме відповідачем були порушені права позивача на отримання земельної ділянки для ОСГ шляхом прийняття рішення №34 від 05.04.2016р., а тому таке підлягає скасуванню.

Щодо способу поновлення порушеного права, обраного позивачем, то тут суд зазначає наступне:

Позивач звертаючись із позовом просить суд зобов'язати відповідача на черговій сесії розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ в с. Бібщани Золочівського району Львівської області в урочищі «біля Брощака», пл. 1,45га. З вказаним суд погоджується, оскільки його заява фактично розглянута не була, а було прийняте рішення, яке за змістом не відповідає суті заяви. Разом з тим позивач просить зобов'язати Бібщанську сільську раду у двотижневий строк з дня отримання від ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд зазначає, що згідно статті 5 КАС України, визначено способи захисту права:

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Проте відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010, (справа1-6/2010) у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Положення частини 1 статті 143 Конституції України, згідно з якою органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень. Органи місцевого самоврядування відповідно до Земельного кодексу України вирішують питання про розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, та при вирішенні таких питань ці ради виступають як суб'єкти владних повноважень.

Іншими словами суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом питання, однак не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом, тобто зобов'язувати приймати рішення в користь конкретної особи.

Разом з тим, сам факт того, що відповідач наділений відповідними дискреційними повноваженнями не означає, що він має право приймати необґрунтовані рішення чи свавільно ухилятись від прийняття будь-якого рішення, оскільки дискреційні повноваження повинні мати межу.

Суд вказане тлумачення Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010, (справа1-6/2010) розуміє так, що відповідач як орган місцевого самоврядування може приймати рішення на власний розсуд, у випадку коли є два чи більше законних альтернативних варіанти такого рішення. В даній ситуації орган місцевого самоврядування зобов'язаний діяти в межах ст.ст.12,118,121 ЗК України, і альтернативний варіант відсутній.

Суд враховуючи фактичні обставини справи, а саме Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2015року №445/912/15-а з якої видно, що суд визнав протиправним та скасував аналогічне рішення відповідача стосовно позивача з питання, яке є предметом даного розгляду та зобов'язав відповідача розглянути зазначене спірне питання, вказавши відповідачу на порушення вимог закону. Відповідач погодився з тим виконуючи рішення суду фактично. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач приймаючи оскаржуване рішення не вірно розуміє поняття свого «дискрекційного» повноваження і знову приймаючи рішення вийшов за межі закону.

Згідно ч.4 ст.6 КАС України. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином у разі невиконання свого обов'язку органом місцевого самоврядування у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права позивача. Суд встановивши факт порушення права позивача зазначає про необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, в якій вони порушені.

Як зазначається в абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003р. (справа №1-12/2003). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Тотожно висловився Конституційний Суд України і в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004.

Верховний Суд України в Постанові №826/4418/14 від 16.09.20015р. зокрема зазначає

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зобов'язуючи відповідача виконати свої повноваження передбачені ст.ст.12, 118 ЗК України, суд жодним чином не підміняє собою такий орган, а відновлює справедливість. Тим самим суд унеможливлює в подальшому виникнення вільного тлумачення чи зловживання відповідачем своїми повноваженнями, оскільки жодного іншого способу захисту свого права позивачем, як пред'явлення позову законодавством України в даному випадку не передбачено.

Спосіб захисту має бути ефективним. Право на ефективний спосіб захисту передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рим,04.11.1950р.

Про вказане неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006р.,(заява N 23543/02), «Гасан і Чаус проти Болгарії» (Hasan and Chaush v. Bulgaria) від 26.10.2000р.

При ухваленні даного рішення суд застосовує такі норми права, враховуючи наступне:

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС України. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є:

1) верховенство права;

2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі;

5) обов'язковість судового рішення;

6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом;

8) розумність строків розгляду справи судом;

9) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно ч.1 ст. 6 КАС України. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно ч. 1,3 ст. 9 КАС України. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Земельний кодекс України, а саме стаття 121 ЗК, передбачає право кожного громадянина України на отримання безкоштовно у власність земельної ділянки розміром до 2,0 га. для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влада або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок здійснення такого права визначений ст. 118 ч.6-8 ЗКУ, де зокрема зазначено Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Іншого законодавство України не передбачає. За умови виконання органом місцевого самоврядування вимог ч.6-8 ст. 118 ЗК України, обов'язкове до виконання і ч.9 ст. 118 ЗК України.

Золочівський районний суд Львівської області в Постанові від 30.10.2015року, справа №445/912/15-а, яка вступила в законну силу вже зазначав,зокрема, що Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Саме такого висновку прийшов Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). В даному рішенні зокрема зазначено: Окрім цього, в Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Отже, зазначене рішення є ненормативним правовим актам одноразового застосування, яке вичерпує свою дію фактом його повного виконання, а тому не може бути в подальшому скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування. Єдиний шлях його скасування чи зміни у відповідності до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» - це судовий порядок. Такого ж висновку також прийшов Верховний Суд України в Постанові від 04.06.2013 року №21-64а13.

Іншими словами, якщо орган місцевого самоврядування надав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, то дане рішення вичерпується фактом виготовлення проекту землеустрою, а після виготовлення проекту землеустрою це рішення не може бути змінене органом, який дав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Пункт другий оскаржуваного рішення Бібщанської сільської ради №34 від 05.04.2016року стосується виключно цивільних відносин між замовником та виконавцем проекту землеустрою. Позивач є замовником технічної документації з землеустрою, що підтверджується змістом проекту землеустрою а також платником виконання таких робіт, тому відповідач не уповноважений без довіреності від позивача вносити зміни чи замовляти внесення змін у вказану документацію.

Згідно ст. 185 ЗК України Землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом

Згідно статі 26 ЗУ «Про землеустрій» Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій» Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно статті 25 Закону України «Про землеустрій» видом документації з землеустрою є проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно статті 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 27 Закону України «Про землеустрій». Замовники документації із землеустрою мають право: зокрема доручати розробникам виконання робіт із землеустрою; встановлювати наукові, технічні, економічні та інші вимоги

Керуючись статтями 2, 5 - 11, частини 3 статті 30, статтями 72 - 77, 90, 139, 206, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, , ст.ст. 12,116,118,121,186,186-1 Земельного кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бібщанської сільської ради №34 від 05.04.2016року.

Зобов'язати Бібщанську сільську раду на черговій сесії розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ в урочищі «біля Брощака» ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Бібщанської сільської ради в користь держави 551,2 гривні судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя : В. М. Сивак