Справа № 524/10225/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
27 червня 2018 року

м. Київ
справа № 524/10255/16-а
провадження № К/9901/3019/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 524/10255/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Тацій Л. В., Григорова А. М., Подобайло З. Г.) від 26 вересня 2017 року, встановив:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 23 травня 2016 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 23 травня 2016 року.
2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що у період з 01 червня 1986 року по 01 вересня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З 23 травня 2016 йому встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги, у призначенні якої відповідач відмовив.
На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).
3. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з настанням інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 23 травня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, залишивши в силі постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2017 року. У касаційній скарзі клопотань заявлено не було.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків касаційної скарги.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
8. 12 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
09. Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2018 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.
10. Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 345 КАС України.
11. Станом на 27 червня 2018 року заперечень або відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з довідкою Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату від 08 квітня 2016 року № 66/447 ОСОБА_1 був призваний на учбові збори Кременчуцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом у військову частину НОМЕР_1 м. Лубни у період з 01 червня 1986 року по 01 вересня 1986 року.
13. У вказаний період ОСОБА_1 приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується архівною довідкою галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 04 квітня 2014 року № 179/1/4319 та довідкою Кременчуцького міського військового комісаріату Полтавської області від 12 листопада 1990 року № 4/567.
14. Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військової лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 14 квітня 2016 року № 1659, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
15. З 23 травня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0554002 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10ААА № 017999.
16. У липні 2016 році ОСОБА_1 звернувся до військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.
17. За результатами розгляду вказаної заяви, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив на адресу ОСОБА_1 лист від 15 грудня 2016 року № 10/1069/ВСЗ, у якому повідомив про повернення на доопрацювання документів з підстав не подання ним документів, що підтверджують встановлення інвалідності в 3-місячний строк після закінчення зборів.
18. Вважаючи такі дії Міністерства оборони України протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 23 травня 2016 року має право на виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що вникла внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
20. Водночас суд першої інстанції вказав, що оскільки у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (з 01 червня 1986 року по 01 вересня 1986 року) позивач мав статус військовозобов`язаного та був призваний на учбові збори, він має право на одноразову грошову допомогу у розмірі, визначеному ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пп. 3 п. 6 Порядку № 975, а саме, як для військовозобов`язаного у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
21. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що оскаржувані дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги безпідставними.
22. До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов виходячи з того, що у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме з 01 червня 1986 року по 01 вересня 1986 року, ОСОБА_1 мав статус військовозобов`язаного та був призваний на учбові збори.
23. Водночас Кабінетом Міністрів України у Постанові № 975 виокремлено порядок та підстави призначення і виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) і військовозобов`язаних.
24. Позивач, як військовозобов`язаний, мав би право на отримання одноразової грошової допомоги, виключно за умови виникнення захворювання або нещасного випадку, що мали місце саме в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
25. Проте, позивачем надано докази встановлення йому інвалідності, що пов`язана із проходженням служби, але не надано доказів того, що захворювання у нього настало у період, передбачений абз. 1 пп. 3 п. 6 Постанови № 975.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
26. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх обставин, що мають значення для справи та допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.
27. Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15, згідно якої, виходячи зі змісту положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
28. Право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності. Право на одноразову допомогу у військовозобов`язаного виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
29. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.
30. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
31. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
32. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
33. Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
34. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
35. Статтею 16 вказаного Закону передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
36. Відповідно до ч. 2 ст. 16-3 Закону № 2011-XII у випадках, передбачених пп. 4 9 п. 2 ст. 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
37. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII визначається Кабінетом Міністрів України.
38. За приписами п. 3 ч. 6 Порядку № 975 військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.
39. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
40. Згідно з п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
41. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).
42. Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).
43. Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
44. Приписами п. 13 Порядку № 975 обумовлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
45. Надаючи оцінку діям Міністерства оборони України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, суди першої та апеляційної інстанцій не звернув уваги на те, що у відповідності до п. 13 Порядку № 975 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.
46. Як свідчить зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, суди не звернули увагу на те, що заява ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності повернута на доопрацювання з підстав не подання ним документів, що підтверджують встановлення інвалідності в 3-місячний строк після закінчення зборів.
47. Водночас вирішуючи справу по суті позовних вимог суди оцінку вказаним діям відповідача не надали.
48. Відтак враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як військовозобов`язаного, призваного на учбові збори, відповідачем не вирішено, оскільки документи повернуті на доопрацювання, висновки судів попередніх інстанцій щодо права позивача на отримання такої допомоги є передчасними.
49. Крім того, відповідно до п. 7 ст. 16-3 Закону № 2011-XII якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
50. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0554002 ОСОБА_1 з 23 травня 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
51. Відповідно до абз. 2 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
52. Як свідчать матеріали справи, як у суді першої інстанції, так і суді апеляційної інстанції Міністерство оборони України звертало увагу на необхідності витребування у органів соціального захисту населення інформацію про те, чи отримував позивач грошову компенсацію, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
53. Водночас суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували, чи скористався позивач своїм правом вибору на отримання відповідної допомоги при встановленні інвалідності внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав відповідну одноразову компенсацію відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
54. За змістом ч. 1 та 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
55. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин прийняті у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими.
56. За ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
57. За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
58. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування та постановити рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
59. Оскільки Суд повертає справу для нового розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року скасувати та направити справу № 524/10255/16-а на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Т. О. Анцупова
Судді В. М. Кравчук
О. П. Стародуб