Справа № 815/993/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/993/18
УХВАЛА

03 липня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Кушкань Т.В.;

позивача - ОСОБА_1;

третьої особи - ОСОБА_2;

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65069, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), третя особа: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65069, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), третя особа: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), про визнання протиправним та скасування рішення.

В судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач в судому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі.

Третя особа та її представник в судовому засіданні не заперечували проти закриття провадження у справі.

Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

В позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про державну реєстрацію прав щодо об'єкту нерухомого майна за реєстраційним № 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 234,4 кв. м., житловою площею 91,9 кв. м., за ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з інформації з Державних реєстрів вбачається суперечлива ситуація: з будинку під АДРЕСА_2, загальною площею 143,5 кв. м згідно висновку ТОВ «Південьжитлобуд» була виділена в натурі частка у самостійний об'єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_3, загальною площею 234,4 кв. м, тобто частка, що виділялася (37/50), стала більшою за площею ніж первинний об'єкт нерухомості. При цьому, з Реєстру не були вилучені записи щодо права власності ОСОБА_2 на частку об'єкта нерухомості під АДРЕСА_2. Вказана процедура відбувалася без відома та згоди інших співвласників: позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Вказаними діями фактично була здійснена «легалізація» самочинного будівництва ОСОБА_2 всупереч встановленого порядку під видом «виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна». Позивач вважає, що оскаржуване рішення порушує його права, свободи та інтереси, оскільки реєстраційні дії були проведенні державним реєстратором з порушенням ч.3 ст.364 Цивільного кодексу України, з порушенням встановленого порядку, без виконання всіх дій, що передбачені п.п.57, 58 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868, без згоди позивача як співвласника об'єкту нерухомості з якого був виділений новостворений об'єкт, з порушенням права власності позивача так, як державний реєстратор здійснив реєстрацію новоствореного об'єкта нерухомості під АДРЕСА_3, при цьому в порушення п.57 Порядку залишив у спільній частковій власності позивача та третьої особи об'єкт нерухомості під АДРЕСА_2, що тягне обмеження у здійсненні права власності позивача (ст.ст.358, 362 Цивільного кодексу України). Позивач вказує, що є очевидним, що реєстрацією права власності будинку АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 фактично була здійснена «легалізація» самочинного будівництва ОСОБА_2 всупереч встановленого порядку під видом «виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна», яка порушує права та інтереси позивача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, в даному випадку спірні правовідносини виникли щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв'язані питання пов'язані з реєстрацією права власності на нерухоме майно, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 14.03.2018 року у справі № 396/2550/17.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, суд вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За таких обставин, з урахуванням ст.238 КАС України, суд дійшов висновку, що проводження у справі необхідно закрити.

Відповідно до ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.238, 239, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65069, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський р-н., Одеська обл., 67140, ідентифікаційний код 41395911), третя особа: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), про визнання протиправним та скасування рішення.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Повний текст ухвали складено 04 липня 2018 року.

Суддя М.М. Кравченко