Справа № 820/4282/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р. № 820/4282/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (61183, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, б. 22) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (код СДРПОУ: 22682655) щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), зарахувавши до стажу період її роботи з 25.04.1979 по 10.04.1980, - починаючи з 23 квітня 2018 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (код СДРПОУ: 22682655) подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили;

- зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ. Однак, відповідачем було протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком, лише на тій підставі, що в записі в трудовій книжці стосовно її роботи на Хлібзаводі №5 Харківського тресту хлібопекарної промисловості за період з 25.04.1979 по 10.04.1980, роботодавцем було допущено одне єдине виправлення - у наказі №59 від року виправлена дата.

Позивач зазначає, що вона на теперішній час не має можливості додатково підтвердити даний період роботи, оскільки, як вбачається з відповіді Головного управління статистики у Харківській області від 26.04.2018 за вих.№03.1-11/943 Хлібзавод №5 було ліквідовано. Натомість, КП "Міський архів" (до якого територіально відносився Хлібзавод №5) надав відповідь, що документи відносно Хлібзаводу №5 на зберігання до архіву не надходили.

Вказаний період роботи на Хлібзаводі №5 є вирішальним для позивача, оскільки без нього (в світлі пенсійної реформи) вона не матиме права на пенсію. З огляду на зазначені обставини, позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року відкрито спрощене провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем у встановлений судом термін, поданий відзив на позов, в якому відповідач з поданими позовними вимогами не погоджується. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що дата звільнення з Харківського хлібзаводу № 5 містить виправлення, які здійснені без дотримання Інструкції про ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція). Згідно п. 2.10. Інструкції у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесеній неточних або неправильних записів не допускається. Враховуючи викладене, зарахувати період роботи на Хлібозаводі № 5 з 25.04.1979 не можливо.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, повідомлені сторонами обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач), 05.04.2018 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі - ЗУ №1058-ІУ).

Протоколом про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій, від 20.04.2018, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 05.04.2017 та наданих документів, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відмовлено в призначенні пенсії за віком.

У якості підстави для такої відмови слугувало те, що дата звільнення з Харківського хлібзаводу № 5 містить виправлення, здійснені без дотримання Інструкції про ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція), а саме: виправлення не засвідчено належним чином, що стало підставою не зарахування періоду роботи з 25.04.1979 року по 10.04.1980 рік до страхового стажу.

Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова визначено загальний страховий стаж позивача лише 24 роки 1 місяць та 23 дні.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки вона працювала у вказаний період на Харківському хлібзаводі № 5. Про що позивач має відповідні записи в трудовій книжці, зокрема: згідно запису № 4 трудової книги серії НОМЕР_2, 25 квітня 1979 року вона прийнята на роботу на Хлібзавод №5, а згідно запису № 5 трудової книги серії НОМЕР_2 - 10 квітня 1980 року була звільнена за власним бажанням. Враховуючи викладене, вважає, що виправлення у наказі № 59 від 10.04.1980 року не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком за наявності відповідних записів у трудовій книжці.

Судом встановлено, що позивач не має можливості додатково підтвердити даний період роботи, оскільки, як вбачається з відповіді Головного управління статистики у Харківській області від 26.04.2018 за вих.№03.1-11/943 Хлібзавод №5 було ліквідовано. Натомість, КП "Міський архів" (до якого територіально відносився Хлібзавод №5) надав відповідь, що документи відносно Хлібзаводу №5 на зберігання до архіву не надходили (а.с. 25-26).

Разом з тим, позивач вказує, що нею були надані усі можливі документи, які підтверджують її страховий стаж, а тому просить суд рішення про відмову в призначені пенсії скасувати та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 108-ІУ.

До набрання чинності ЗУ№1058-ІУ діяв ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1978 №1788-ХІІ, статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка діяла до 29.07.1993.

Відповідно до п. 2.5 цієї Інструкції у випадку встановлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагороди та заохочення та інше виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Відповідно до п. 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають (п. 1.2 цієї Інструкції).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 названої Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктами 2.6, 2.9 Інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Згідно із п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, законодавцем покладено обов'язок ведення трудових книжок на керівників підприємств.

Той факт, що роботодавцем було допущено наведення (виправлення), а сааме: виправлено цифру у році наказу про звільнення (а.с. 16). Отже, судом встановлено, що допущене виправлення було зроблено не в даті звільнення з роботи, а в даті наказу про звільнення. Зробленае виправлення не може тягнути за собою недійсності записів про роботу у відповідний період, що містяться в трудовій книзі.

За даними трудової книги Позивач з 25.04.1974 (наказ №78 від 25.04.1974) по 10.04.1980р. (наказ №59 від 10.04.1980) працювала на Хлібзаводі №5 Харківського тресту

хлібопекарної промисловості. Записи завірені печаткою, містять посилання на первинні документи.

Разом з тим, суд приймає до уваги також такі обставини, що позивачем вживались усі можливі заходи щодо підтвердження спірного періоду роботи, а саме: позивач зверталась до Головного управління статистики у Харківській області, з відповіді від 26.04.2018 за вих.№03.1-11/943 якого вбачається, що Хлібзавод №5 було ліквідовано; позивач зверталась і до Міського архіву, з наданої відповіді КП "Міський архів" (до якого територіально відносився Хлібзавод №5) вбачається, що документи відносно Хлібзаводу №5 на зберігання до архіву не надходили.

Судом з'ясовано, що відповідач, відмовляючи в зарахуванні вказаного періоду, посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Проте, з комплексного аналізу зазначеної інструкції випливає, що вона не містить жодної норми на підставі якої певні періоди роботи можуть бути не зараховані до стажу при призначенні пенсії, навіть за умови, якщо запис містить певну помарку.

Позивач, на підтвердження обґрунтованості своїх вимог та незаконності дій Відповідача, звертає увагу суду, що у своєму протоколі від 20.04.2018 Відповідач посилається на те, що запис про звільнення з Хлібзаводу №5 (запис №5) не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Посилання Відповідача на невідповідність записів у трудовій книжці положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. є необґрунтованим та безпідставним ще й з огляду на те, що оспорюваний запис у трудовій книжці позивача вчинено 10 жовтня 1980, тоді як Інструкція затверджена значно пізніше, а саме 29 липня 1993 року.

Суд також зазначає, що виправлення в трудову книжку позивача було внесено лише в дату наказу про звільнення (наказ № 57 від 10.04.1980 р.), а саме: цифра 8 - наведена жирним, дата ж звільнення позивача з роботи не була виправлена, а тому не зарахування всього періоду, на переконання суд є необґрунтованим.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Зважаючи на те, що відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, суд вважає, що неврахування відповідачем в стаж позивача періоду роботи з 25.04.1979 року по 10.04.1980 рік є протиправним та не відповідає вимогам наведеного вище законодавства.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає відмову відповідача у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 такою, що не відповідає зазначеним вимогам, є необґрунтованою, тобто прийнята без врахування усіх обставин, що мають значення; необхідний баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача Управлінням ПФУ в Московському районі м. Харкова - не дотримано.

Наведене узгоджується із судовою практикою, зокрема, Львівський апеляційний адміністративний суд в своїй постанові від 25 квітня 2018 року по справі №876/12307/17 зазначає, що не має вини позивача і у виправленнях у записах у трудовій книжці, які впливають на зарахування йому відповідного стажу роботи для призначення пенсії, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що відмова Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в призначенні ОСОБА_1 пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні в цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 23.04.2018 р. є обґрунтованою.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає, що згідно приписів ч.1 ст. 382 КАС України, встановлення такого контролю є правом, а не обов'язком суду, відповідно до фактичних обставин справи.

В даній справі суд не вбачає підстав для застосування судового контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61183, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, б. 22) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (код СДРПОУ: 22682655) щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), зарахувавши до стажу період її роботи з 25.04.1979 по 10.04.1980, - починаючи з 23 квітня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 липня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.