Справа № 1414/1933/2012
Суддя: Циганок В. Г.
Дата ухвалення: 2012-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1414/1933/2012
Провадження № 2-а/1414/258/2012р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2012 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Циганок В.Г.,

при секретарі - Спільній Ю.В.,

за участю позивача- Харламова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про оскарження дій субєкта владних повноважень в звязку з притягненням особи до адміністративної відповідальності,

встановив:

07 травня 2012 року на адресу суду надійшов вказаний адміністративний позов. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 01 травня 2012 року щодо нього прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП. Порушення виявилося в тому, що він, керуючи автомобілем „Фіат Браво, д/н НОМЕР_1, на 79 км автодороги Київ-Одеса, в зоні дії знаку 3.29 ПДР „Обмеження максимальної швидкості 50 км/год, рухався зі швидкістю 82 км/год. Швидкість вимірювалася приладом „Трукам. Позивач вважає, що згадана постанова є незаконною, оскільки інспектор не зясував всіх фактичних обставин справи; взагалі був притягнутий незаконно до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до п.12.10 ПДР додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлені виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком 1.37 ПДР. У разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29. та 3.31 ПДР встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення, водій не може бути притягнутий до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Під час підпису протоколу свої зауваження до нього він записати забув через поведінку інспектора, який не хотів слухати його пояснень. Крім того йому інспектор не дав копію протоколу, а лише дав копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважає, що інспектором ДАІ були грубо порушені норми права, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він виконував всі вимоги ПДР.

Представник відповідача- УДАІ УМВС в Київській області ,в судове засідання не зявився, надав заяву про неможливість дачі заперечень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відмітки порушника в протоколі, докази вручення відповідних матеріалів по справі та інші відомості знаходяться у відповідних органах ДАІ за місцем реєстрації особи, яка притягається до відповідальності. З Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області за вимогою суду надійшов оригінал протокола про адміністративне правопорушення та фотоматеріал до протоколу.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд з'ясував такі фактичні обставини справи.

01.05.2012 року інспектором ДАІ щодо позивача складений протокол серії АІ1 № 428765 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст.122 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем „Фіат Браво, д/н НОМЕР_1, на 79 км автодороги Київ-Одеса, в зоні дії знаку 3.29 ПДР „Обмеження максимальної швидкості 50 км/год, рухався зі швидкістю 82 км/год., тобто скоїв порушення, передбачене п.12.9 ПДР. В протоколі позивачем визнана провина у вчиненні адміністративного порушення: у графі пояснення по суті порушення позивач зазначив: «Перевищив ненавмисно», таким чином по суті визнав свою провину.

В той же день постановою серії АІ1 № 170475 по справі про адміністративне правопорушення позивач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП України, та підданий штрафу в розмірі 255 грн.

Ягідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, встановленими ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як визначає ч.І ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд зауважує, що пояснення позивача в протоколі, викладені власноруч, в яких він визнав свою причетність до адміністративного правопорушення, в розумінні ст.69 КАС України є доказом.

У звязку з тим, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є спрощеним, суд вважає, що за умови неоспорювання позивачем факту адміністративного правопорушення на місці, працівники ДАІ були позбавлені необхідності збирати додаткові докази його провини.

Так само недоречним суд вважає оспорювання позивачем своїх власноручно викладених пояснень, тому що подібні дії підривають принцип правової певності і безпідставно покладають на державний орган додатковий обовязок доводити ті обставини, які на місці порушення правопорушником не оспорювалися.

Аналізуючи докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які виявилися у притягненні позивача до адміністративної відповідальності, є цілком законними, а доводи адміністративного позову необгрунтованими.

За таких обставин адміністративний позов слід визнати таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.158, 160-162 КАС України, суд

постановив:

В адміністративному позові ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 01 травня 2012 року серії АІ 1№ 170475 залишити в силі.

Постанова є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. Г. Циганок