Справа № 826/17508/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» (далі Уповноважена особа) про нікчемність Договору №ДВ-28696/ІІАН банківського вкладу з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» від 15 червня 2016 року;

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не внесення ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_6, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», внесеному на підставі Договору №ДВ-28696/ІІАН банківського вкладу з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» від 15 червня 2016 року, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у період вчинення спірного правочину, діяли обмеження у діяльності ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» як проблемного, а тому таким правочин є нікчемним, а позивач не набув права на отримання гарантованої суми вкладу.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання 03.07.2018 всіх учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15 червня 2016 року між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_6 укладено Договір № Д-28696/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ», за умова якого Банк приймає на зберігання від Вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму вкладу та проценти нього на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 4 Договору Вкладник вносить/розміщує на Рахунок(у), суму не менше ніж сума, визначена в п. 3.1 Договору на строк зберігання з Дати внесення (пп. 3.3 Договору) до фактичної дати отримання Вкладником коштів в Банку.

Позивачем 15 червня 2016 року згідно квитанції № 240342 було здійснено через касу ПАТ КБ «Євробанк» поповнення власного депозитного рахунку за депозитним Договором № Д-28696/UАН від 15.06.2016 на суму 200 000 грн.

В подальшому, на підставі рішення Правління НБУ від 17.06.2016 №73-рш «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банку «ЄВРОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2016 №1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17.06.2016 по 16.07.2016, та призначено уповноваженою особою Фонду з делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора, які визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків Відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - ОСОБА_7

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 07.07.2016 № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» продовжено строк тимчасової адміністрації та повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 16.08.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 16.08.2016 №215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 16.08.2016 №1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2016 до 16.08.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Євробанк», визначені зокрема ст..37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 з 17.08.2016 до 16.08.2018 включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2218 від 31 травня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», відповідно до якого повноваження ліквідатора ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Ларченко І.М. з 06 червня 2017 року.

Позивач 12.10.2016 та 08.02.2017 звертався з заявами до відповідача про повернення його вкладу за договором № Д-28696/UАН від 15.06.2016 банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ».

Уповноваженою особою листом за № 01-24.2/180-Бт від 27.02.2017 позивача повідомлено, що операції по зарахуванню на його вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів у розмірі 200 000 грн мають ознаки нікчемних правочинів (операцій), передбачених п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Уповноваженою особою не доведено наявності, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, підстав, які б свідчили про нікчемність операції з розміщення коштів на депозитному рахунку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом коштів за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

За змістом частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами першою-третьою, п'ятою статті 27 Закону №4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною шостою статті 27 Закону №4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктами 2, 4, 6 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналіз викладених положень дає підстави для висновку, що Уповноважена особа наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами банку, що ліквідується, за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником, згідно з пункту 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Таким чином, передбачені Законом №4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті другої Закону №4452-VI). Такий статус передбачає, з-поміж іншого, наявність у банку вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунку або договору банківського вкладу (депозиту).

Як зазначалося, між позивачем та ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» укладено договір банківського. На виконання умов цього договору позивачем на вкладений рахунок через касу банку внесено 200 000 грн.

Наведене свідчить, що позивач є вкладником банку, на якого розповсюджуються гарантії на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду у межах гарантованої суми у розмірі 200 000 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивача не включено до переліку вкладників банку у зв'язку тим, що на думку Уповноваженої особи операція щодо зарахування коштів є нікчемною на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

Пунктами 4, 6 частини другої статті 37 Закону №4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, а також звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини третьої статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для цілей отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826 (далі - Порядок №826), яке набрало чинності 13.07.2016.

Пунктом 1 розділу ІІ даного Порядку №826 передбачено, що протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Згідно п. 3 розділу ІІ Порядку №826 Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія).

Уповноважена особа Фонду не входить до складу Комісії.

Працівники банку, які включені до складу Комісії, мають право доступу до всіх документів банку, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням та виконанням договорів), які перевіряються.

Працівники банку, які включені до складу Комісії, зобов'язані повідомити про наявність конфлікту інтересів щодо виконуваної у складі Комісії роботи. Якщо протягом проведення перевірки з'ясується, що перевіряється правочин (у тому числі договір), в оформленні якого брав участь працівник банку, що входить до складу Комісії, або правочин (у тому числі договір), стороною якого є близькі родичі такого працівника або установа чи підприємство, в якому такий працівник банку, його близькі родичі або підприємство, яким вони володіють, мають діловий інтерес, такий працівник банку зобов'язаний письмово повідомити керівника Комісії та/або Уповноважену особу Фонду про конфлікт інтересів та не може брати участь у роботі Комісії під час перевірки такого правочину (у тому числі договору).

Відповідно до п. 7 Порядку №826 за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити: інформацію щодо складу Комісії; перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт(и) перевірки повинен(ні) бути складений(і) не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

У разі виявлення фактів шахрайства та/або інших кримінальних дій працівників банку або інших осіб Уповноважена особа Фонду зобов'язана невідкладно звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

За правилами п. 8 розділу ІІ згаданого Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку №826 рішення про зняття обмежень на здійснення неплатоспроможним банком операцій за правочином (договором), щодо якого було встановлено нікчемність, приймається Фондом за наслідками здійснення Уповноваженою особою Фонду перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), або на підставі рішення суду про визнання правочину (договору) дійсним, яке набрало законної сили.

Прийняте Фондом рішення про зняття обмеження на операції направляється до Уповноваженої особи Фонду не пізніше наступного робочого дня після його прийняття.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у межах правової системи координат правовідносин «фізична особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у частині, що стосується виплат відшкодування за вкладами, адміністративний суд повинен забезпечити перевірку як дій, так і рішень посадової особи Фонду, вчинених на виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №813/921/16, у межах якої вирішувалося питання про юрисдикцію даної категорії спорів.

При цьому, виходячи з правової природи оскаржуваного наказу саме в частині, що стосується виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування за вкладами, колегія суддів вважає зауважити, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/17448/16 висновки про неможливість оскарження наказу як внутрішнього документа Уповноваженої особи банку до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, позаяк стосуються приватно-правових відносин окремого банку як юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4 оскаржуваного наказу приписано начальнику відділу звітності у строк до 11.11.2016 внести зміни до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (щодо яких тимчасово обмежено здійснення банком операцій) стосовно виключення з нього осіб, перелік яких наведено у Додатку №1 та Додатку №2 до цього наказу (а.с. 45-46). Отже, прийняття даного наказу зумовило настання юридичного факту для позивача у вигляді виключення з Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (щодо яких тимчасово обмежено здійснення банком операцій), у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Тобто, попри те, що наказ Уповноваженої особи від 07.11.2016 №229-ОД є внутрішнім актом, однак він безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, оскільки, як було встановлено раніше, є перешкодою для направлення відповідачем до Фонду відомостей щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «Євробанк» за рахунок Фонду. Відтак, до спірних правовідносин не можуть застосовані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2018 у справі №910/17448/16, у зв'язку з відмінністю суб'єктного складу сторін. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №813/921/16 підкреслено, що перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій підлягає здійсненню у порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту наказу Уповноваженої особи від 07.11.2016 №229-ОД вбачається, що правочини з операцій щодо поповнення позивачем 15.06.2016 власного вкладного рахунку на суму 200 000 грн. є нікчемним з підстав, передбачених пунктом 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Твердження скаржника про існування на момент проведення операції із зарахування коштів рішення правління Національного банку України від 15.06.2016 №70-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Євробанк» до категорії проблемних», яким встановлено обмеження в діяльності банку, що було чинне на момент поповнення позивачем власних депозитних рахунків, та, на переконання останнього, перешкоджало здійсненню такої банківської операції, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначене рішення регулятора становить банківську таємницю і позивач не міг знати про його зміст та встановлені обмеження.

Окрім того, операція із зарахування коштів була здійснена у день прийняття рішення про визнання ПАТ «КБ «Євробанк» проблемним. Будь-яких відомостей про те, що до посадової особи банку, яка здійснювала касове обслуговування позивача (касира), було доведено обмеження у діяльності банку, матеріали справи не містять.

Також, у контексті визначеної у рішенні Правління НБ України від 15.06.2016 №70-рш/БТ заборони ПАТ КБ «Євробанк» з дня її прийняття здійснювати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно частини першої статті 1062 ЦК на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 (далі Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 10.1 Інструкції якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу &?о;…&?в; між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; &?о;…&?и;.

Відповідно до абзацу другого пункту 10.12 Інструкції на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Судячи зі змісту наведених вище положень ЦК та Інструкції, при відкритті депозитного рахунку за договором банківського вкладу кошти на такий вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи (вкладника) можуть зараховуються від цієї особи (у будь-який спосіб: готівкою через касу банку або ж шляхом безготівкового перерахунку, але з власного банківського рахунку такої особи) або від іншої особи (якщо договором банківського вкладу прямо не встановлено на це заборону).

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені.

Наведене свідчить про те, що укладення договору вкладу та його поповнення власними коштами через касу банку не заборонено законом. Тому, посилання скаржника на те, що спірну операцію вчинено з порушенням закону судом відхиляється. Колегія суддів наголошує на тому, вчинення правочину в порушення рішення НБУ про віднесення банку до категорії проблемних не свідчить про порушення закону у розумінні п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Таким чином, реалізуючи своє право на розпорядження майном, позивач здійснив поповнення свого власного депозитного рахунку на суму 200 000 грн., що не було заборонено жодними нормативними документами, а факт здійснення такої банківської операції підтверджується, як було встановлено раніше, квитанцією з відміткою касира ПАТ «КБ «Євробанк» про виконання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноваженою особою не доведено наявності підстав, передбачених п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, для визнання нікчемним операції із зарахування позивачем коштів на власний поточний рахунок. Відтак, таке твердження відповідача, на переконання судової колегії, є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним.

Поряд з іншим, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 ЦК питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним спірного договору та застосування до нього правових наслідків недійсності матеріали справи не містять.

Враховуючи, що вищенаведеними обставинами спростовується твердження відповідача про нікчемність правочину щодо зарахування коштів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в Уповноваженої особи правових підстав для прийняття оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача.

Посилання скаржника на не з'ясування судом першої інстанції відповідності викладених в акті перевірки висновків положенням п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI є, на переконання судової колегії, безпідставним з огляду на те, що акт перевірки є способом фіксування отриманих за наслідками її проведення даних, а відтак його чинність (нечинність) жодним чином не впливає на права та обов'язки особи. Крім того, висновкам Уповноваженої особи щодо нікчемності правочинів була надана оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Ларченко Ірини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов