Справа № 520/14892/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 липня 2018 р. Справа № 520/14892/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 р. по справі № 520/14892/17 за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати без обмеження максимального її розміру. Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок з 01 жовтня 2017 року та виплату ОСОБА_2 з розрахунку 90% від суми заробітної плати в розмірі зазначеному у постанові Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" з урахуванням фактично отриманих виплат і умов оплати, що існували на день звільнення ОСОБА_2 з роботи, без обмеження максимального розміру пенсії.

16 квітня 2018 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції від 19 лютого 2018 року по справі № 520/14892/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2018 р. по справі № 520/14892/17 залишено без руху. Апелянту було надано строк для усунення зазначених в ухвалах недоліків (по справі необхідно було надати квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги).

Як вибачається з матеріалів справи, відповідач, отримав копію Ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року - 03 травня 2018 року.

14 травня 2018 року до Одеського апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про усунення недоліків, у якій відповідач просив суд звільнити від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року повторно відмовлено у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повернуто у зв'язку з тим, що недоліки зазначені в ухвалі від 20 квітня 2018 року не було усунуто.

19 червня 2018 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції від 19 лютого 2018 року по справі № 520/14892/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову. Надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до підпункту 13 п. 1 Розділу VII Перехідні Положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), судові рішення, ухвалені до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

З матеріалів справи встановлено, що апелянт оскаржує рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року, прийняте у письмовому провадженні із застосуванням ст. 295 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року).

Повторно з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції пенсійний орган звернувся 19 червня 2018 року, що підтверджено вхідним штампом суду першої інстанції.

Разом з апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування підстав для поновлення строку апелянт зазначив, що первинно з апеляційною скаргою звернувся вчасно 16.04.2018 року, проте ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2018 року відмовлено в задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скаргу повернуто апелянту в зв'язку із несплатою судового збору.

На теперішній час апелянтом так і не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги та подано повторно клопотання про звільнення від сплати судового збору.

З приводу вищезазначених підстав, на які посилається апелянт у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами, в свою чергу, визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Також, колегія суддів зазначає, що Пенсійній фонди України та його територіальні органи є державними органами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і пенсійні фонди зокрема, зобов'язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно. Це у рівній мірі стосується і питання внутрішньої організації діяльності ПФУ щодо забезпечення її апарату необхідною кількістю працівників.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору пенсійними фондами чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Отже, відсутність затвердженого кошторису суб'єктів владних повноважень й відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Крім того, звернення з первинною апеляційною скаргою, у строк встановлений статтею 295 КАС України, яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

При цьому, колегія суддів враховує, що вдруге апеляційну скаргу відповідачем було подано 19 червня 2018 року, тобто через місяць після її первісного повернення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є неповажними, оскільки відсутність належного фінансування видатків, передбаченого для сплати судового збору не може свідчити про наявність поважних підстав, які б перешкоджали апелянту своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року К/9901/2670/17 у справі № 804/3801/16, від 23 травня 2018 року у справі №806/1177/15 та інших.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.4 ч. 1 ст.299 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2018 р. по справі № 520/14892/17.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.