Справа № 760/19249/17
Суддя: Коробенко С. В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
___________________________________________________________________________
№2-a/760/262/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина
26 червня 2018 року в місті Києві суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув у спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

ІІ. Описова частина
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату та Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 квітня 2016 року Позивач отримав ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням, захворюванням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 23 травня 2016 року.
У зв`язку з цим, як вказує Позивач, в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та інших нормативно-правових актів у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Позивач вказує, що ним були подано заяви до Відповідачів про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, проте у задоволенні зазначених заяв йому було відмовлено.
ОСОБА_1 вважає такі дії Відповідачів неправомірними у зв`язку з чим просив задовольнити позов, визнавши відмову Відповідачів у призначенні та виплаті допомоги протиправною, зобов`язавши Відповідачів нарахувати та виплатити йому відповідну допомогу, стягнути з них одноразову допомогу в примусовому порядку.
Ухвалою від 26 січня 2018 року відкрите спрощене провадження у справі.
Відповідачі надали свої відзиви на позовну заяву, наполягаючи на тому, що заява Позивача про призначення йому допомоги по суті не розглядалась, а була повернута йому на доопрацювання, оскільки Позивач не подав копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Крім того, представник Міністерства оборони України наполягав на тому, що Позивач проходив служби в прикордонних військах іншої країни СРСР, а тому не має права на пільги, встановлені для військовослужбовців України. Зазначене також свідчить, на думку представника Міністерства оборони України про те, що реалізація соціальних пільг військовослужбовцям прикордонної служби має здійснюватися саме Державною прикордонною службою України.
Представник Адміністрації державної прикордонної служби навпаки, стверджував, що Позивач проходив службу та звільнявся з неї на підставі наказів міністра оборони колишнього СРСР, перебуває на обліку у відповідному комісаріаті Міністерства оборони України, а тому саме Міністерство оборони України несе обов`язок з соціального забезпечення Позивача.

ІІІ. Мотивувальна частина
Розглянувши подані сторонами документи суд встановив наступне.
Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу та був звільнений з військової служби.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 394301 від 23 травня 2016 року Позивачу вперше за наслідками огляду встановлено ІІ групу інвалідності з 08 квітня 2016 року (поранення, контузія), причина інвалідності захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 566 від 12 лютого 2016 року) поранення, контузія і захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно з довідкою Дзержинсько-Довгинцівського об`єднаного районного військового комісаріату від 19.01.2017 ОСОБА_1 брав участь у бойових діях в Республіці Афганістан з 17 січня 1983 року по 01 лютого 1985 року.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, Позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення Позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку Позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності 08 квітня 2016 року.
Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті
З огляду на те, що інвалідність Позивачу була встановлена 08 квітня 2016 року, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги слід керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року № 975.
Відтак, Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
У зв`язку викладеним він звернувся до Міністерства оборони України, військового комісаріату та Державної прикордонної служби України із заявою про призначення та виплату йому такої допомоги.
З пояснень сторін вбачається, що заява Позивача про призначення йому допомоги по суті не вирішена, документи повернуті ОСОБА_1 на доопрацювання, не зважаючи на те, що таких повноважень уповноважений на розгляд заяви орган (Міністерство оборони України) не має.
Позивач, крім Міністерства оборони України, зазначив відповідачем Дніпропетровський обласний військовий комісаріат та Адміністрацію Державної прикордонної служби України, проте пунктом 17 Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975, визначено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Вирішення питання про призначення грошової допомоги належить до компетенції Міністерства оборони України, а тому у задоволенні вимог до Дніпропетровського обласного військового комісаріату та Адміністрації Державної прикордонної служби України слід відмовити.
В даному випадку слід врахувати таке.
В силу пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівнення соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Така правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року № К/800/40725/15.
Також, з письмових пояснень Адміністрації Державної прикордонної служби України, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що на цей час жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.
З огляду на вищезазначені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку щодо задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог саме до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності даного Відповідача щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Що стосується вимоги Позивача про стягнення з Відповідачів суми одноразової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, то суд виходить з наступного.
Підставою для виплати одноразової допомоги в разі інвалідності є відповідне рішення Міністерства оборони України, в той час як за відсутності такого рішення на момент вирішення справи вимоги про стягнення такої суми є необгунтованими.

Як встановлено вище заява Позивача про призначення йому допомоги по суті не вирішена, документи протиправно повернуті ОСОБА_1 на доопрацювання.
Відповідно до вимог частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, зобов`язати уповноваженого Відповідача Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

IV. Резолютивна частина
Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 19, 20, 22, 242-246, 257, 262 КАС України, суд вирішив:
1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.
В іншій частині позову відмовити.
2.Судові витрати покласти на Державний бюджет України.
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: Міністерство оборони України, адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ;
Відповідач: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; адреса : м. Дніпро, вул. Шмідта, 16;
Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України; адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 26; Код .

Суддя: