Справа № 826/13265/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Кучми А.Ю. та Літвіної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року (повний текст складено 23 квітня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області, в якому просила визнати протиправними дії щодо ненадання публічної інформації за запитом та зобов'язати відповідача надати протягом 5 днів з дня набрання чинності постанови суду відкриту публічну інформацію, а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язанні фінансового характеру, крім відомостей, зазначених в абз.2 ч.2 ст.12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язанні фінансового характеру за період з 2011 року по 2015 рік ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нову постанову про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм права і підлягає скасуванню. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язанні фінансового характеру не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, зазначаючи, що норми Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про засади запобігання та протидії корупції» в редакції, чинній на момент подання позивачем запитів та звернення до суду з даним позовом, не містили положень щодо декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язанні фінансового характеру, в той же час, відповідні декларації містять відомості про проходження співробітниками Служби безпеки України, що відповідно до п.5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом Голови СБУ від 21 серпня 2012 року №400, ці відомості відносяться до інформації з обмеженим доступом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до відповідача із запитом на доступ до публічної інформації вих.№001-ВК від 28 липня 2017 року (а.с.9), в якому просила надати копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011 року по 2015 рік таких осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та надіслати відповідь на електронну адресу позивача.

На вказаний запит, який надійшов на адресу відповідача 02 серпня 2017 року, листом від 07 серпня 2017 року №51/17/К-47пі/455/1 (а.с.11) надано відповідь, що троє із зазначених позивачем осіб на даний час не проходять службу в Головному управлінні, у зв'язку з чим запит направлено за належністю до Центрального управління СБ України - для виконання в цій частині. Зазначено, що декларації налічують 341 сторінку та можуть бути надані лише у паперовому вигляді і за їх виготовлення та друк (з одночасним проведенням робіт по відокремленню інформації з обмеженим доступом) необхідно відшкодувати фактичні витрати на суму 5456,00 грн., згідно з доданим рахунком №1 від 07 серпня 2017 року. У зв'язку з великим обсягом запитуваної інформації, строк розгляду запиту відстрочено до 20 робочих днів.

15 серпня 2017 року позивачем було сплачено рахунок №1 від 07 серпня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №748547 від 15 серпня 2017 року на суму 5456,00 грн.

Листом від 29 серпня 2017 року №51/17/К-47пі/122/2 (а.с.17) позивача повідомлено, що рішення про виставлення рахунку на суму 5456,00 грн. було прийнято передчасно та сплачені кошти будуть повернуті невідкладно. Зазначено, що декларації співробітників Головного управління долучались до особових справ співробітників і становлять невід'ємну частину особових справ, які містять гриф обмеження доступу. Крім того, відпали правові підстави для зберігання декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011 року по 2015 рік у зв'язку з чим відповідні персональні дані підлягають видаленню або знищенню. Законні підстави та фактична можливість надання позивачу копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру співробітників СБУ за період з 2011 року по 2015 рік відсутні.

18 вересня 2017 року позивач звернулась до ГУ СБУ у м.Києві та Київській області із запитом на доступ до публічної інформації вих.№001-ВК/1 (а.с.15), в якому зазначила, що рахунок на оплату був нею сплачений, строк виконання запиту сплинув 13 вересня 2017 року, але відповіді нею отримано не було.

Листом від 25 вересня 2017 року №51/17/К-67пі/122 (а.с.16) позивача повідомлено, що остаточна відповідь на її запит була направлена на її адресу 29 серпня 2017 року за вих.№51/17/К-47пі/122/2.

ОСОБА_2 направила на адресу відповідача лист вих.№001-ВК/2 від 09 жовтня 2017 року (а.с.52) із зазначенням інформації про її рахунок, на який просила негайно повернути сплачені нею кошти в сумі 5456,00 грн. згідно рахунку №1 від 07 серпня 2017 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 12 жовтня 2017 року (а.с.54) грошові кошти в сумі 5456,00 грн. зараховано на рахунок ОСОБА_2 11 жовтня 2017 року.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що дії відповідача щодо ненадання запитуваної позивачем інформації є правомірними.

За наслідками перегляду постанови суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про доступ до публічної інформації», який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

В силу ст.3 вищезазначеного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Перелік суб'єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації визначено у ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ними є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч.4 вказаної статті усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

З визначення, наведеного в ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вбачається, що ознаками публічної інформації є наступні: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання своїх обов'язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Разом з тим, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Разом з тим, відмова в задоволенні запиту на інформацію передбачена ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до ч.1 якої розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

В силу вимог ч.4 наведеної статті у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов'язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, лише за одночасної сукупності наведених вимог доступ до інформації може бути обмежено.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація, зокрема, у сфері державної безпеки та охорони правопорядку, в тому числі про особовий склад органів, що здійснюють оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність.

Конкретні відомості можуть бути віднесені до державної таємниці за ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» лише за умови, що вони належать до категорій, зазначених у частині першій цієї статті, і їх розголошення завдаватиме шкоди інтересам національної безпеки України та з дотриманням вимог статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (ч.2 ст.8 Закону України «Про державну таємницю»).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про державну таємницю» державний експерт з питань таємниць здійснює відповідно до вимог цього Закону віднесення інформації у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку до державної таємниці, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування.

Частиною 1 ст.10 наведеного Закону передбачено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян.

Відповідно до рішення державного експерта з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці від 20 жовтня 2016 року №9/10456 (а.с.97) віднесено до державної таємниці інформацію, яка відповідає ст.4.1.3 ЗВДТ і міститься у деклараціях особового складу СБУ, повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані, яка має накопичуватись в реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за сукупністю всіх показників у цілому щодо СБУ зі ступенем секретності - «цілком таємно», а за окремими показниками в цілому щодо СБУ або за сукупністю всіх показників у цілому щодо органу, навчального закладу, підрозділу Центрального управління СБУ - «таємно».

Наведене рішення державного експерта з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці від 20 жовтня 2016 року №9/10456 було оскаржене в судовому порядку та постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 жовтня 2017 року у справі №826/1408/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року, позов ГО «Центр протидії корупції» до Служби безпеки України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Державного експерта з питань таємниць заступника Голови Служби безпеки України Пояркова В.О. залишено без задоволення. Таким чином, рішення державного експерта з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці від 20 жовтня 2016 року №9/10456 є чинним.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну таємницю» інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.4.1.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2005 року за №902/11182, до відомостей, що становлять державну таємницю належать відомості про персональні переліки, посади, належність до підрозділів, домашні адреси особового складу (персоналу). Рішення про необхідність засекречування конкретної інформації приймає державний експерт з питань таємниць за сукупністю всіх показників у цілому щодо Служби безпеки України - цілком таємно; за окремими показниками в цілому щодо Служби безпеки України - таємно; за сукупністю всіх показників у цілому щодо органу, навчального закладу, підрозділу Центрального управління Служби безпеки України, установи Служби безпеки України - таємно.

Захист відомостей про особовий склад органів та підрозділів Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну та оперативно-розшукову діяльність, також гарантується ст.9 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ст.28 Закону України «Про Службу безпеки України» та ст.17 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Такий захист здійснюється з метою запобігання випадкам завдання шкоди інтересам національної безпеки, життю і здоров'ю співробітників державних органів, що здійснюють контррозвідувальну, оперативно-розшукову та розвідувальну діяльність, у тому числі тих, що беруть участь в антитерористичній операції, членів їх сімей та інших близьких осіб.

Відповідно до вимог п.п.4, 6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов'язана, в тому числі, здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України, здійснювати контррозвідувальне забезпечення оборонного комплексу, Збройних Сил України, інших військових формувань, дислокованих на території України, енергетики, транспорту, зв'язку, а також важливих об'єктів інших галузей господарства.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 18 січня 2018 року №11/6-751 (а.с.94), Головне управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області як регіональний орган є складовою системи Служби безпеки України, а тому співробітники-військовослужбовці та працівники Головного управління належать до кадрів (особового складу) Служби безпеки України.

Крім того, пунктом 2 Порядку зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, та відомостей щодо відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №16, передбачалось, що декларації зберігаються у кадрових підрозділах відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права в особових справах осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Таким чином, декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру долучалися підрозділами кадрового забезпечення до особових справ співробітників Служби безпеки України та являли собою невід'ємну частину особової справи, в той час, як сама особова справа співробітника містить гриф обмеження доступу, відповідно до п.4.6 Розгорнутого переліку відомостей, що становлять державну таємницю в системі Служби безпеки України, затвердженого наказом Голови Служби безпеки України від 06 червня 2006 року та п.5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом Голови Служби безпеки України від 21 серпня 2012 року №400, що підтверджується довідкою Відділу кадрового забезпечення Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 27 лютого 2018 року №1049 (а.с.109).

В той же час, обґрунтовуючи свою відмову у наданні запитуваної ОСОБА_2 інформації відповідач посилався на те, що вимоги запитувачів інформації про надання їм певних відомостей та копій документів стосовно діючих співробітників СБУ, розвідувальних та інших державних органів України в даний час (під час дії особливого періоду) не повинні задовольнятись, оскільки шкода від оприлюднення таких відомостей, що становить службову інформацію та державну таємницю переважатиме можливий суспільний інтерес до них.

Суд враховує, що на даний момент триває збройна агресія проти України, відбувається посягання її суверенітет та територіальну цілісність, у східних регіонах ведуться бойові дії, агресор проводить діяльність спрямовану на дестабілізацію ситуації у країні, а тому погоджується, що доступ, оприлюднення та поширення інформації щодо співробітників Служби безпеки України, до основних завдань якої належить, зокрема, здійснення контррозвідувальних заходів з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України та здійснення контррозвідувального забезпечення може завдати непомірної шкоди, яка переважатиме суспільний інтерес до таких відомостей.

Колегія суддів звертає увагу на викладений у рішення державного експерта з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці від 20 жовтня 2016 року №9/20456 висновок, що оприлюднення зазначених відомостей надасть змогу зацікавленій стороні володіти даними щодо кількісного складу, а також окремих особистих даних осіб, які належать до кадрів СБУ, та може створити загрозу життю чи здоров'ю співробітників СБУ, їх близьких родичів у зв'язку з виконанням цими особами завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, може перешкоджати ефективному виконанню завдань із забезпечення державної безпеки, у зв'язку з володінням такою інформацією особами, причетними до діяльності спецслужб іноземних держав, терористичних та інших злочинних організацій тощо.

В той же час, на момент звернення ОСОБА_2 до відповідача є чинним Закон України «Про запобігання корупції, який визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Статтею 522 наведеного Закону встановлено особливості здійснення заходів фінансового контролю стосовно окремих категорій осіб, відповідно до якої стосовно осіб, зазначених у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які належать до кадрового складу розвідувальних органів України та/або займають посади, перебування на яких становить державну таємницю, зокрема, у військових формуваннях та державних органах, що здійснюють оперативно-розшукову, контррозвідувальну, розвідувальну діяльність, а також осіб, які претендують на зайняття таких посад, заходи, передбачені розділом VII цього Закону, організовуються і здійснюються у спосіб, що унеможливлює розкриття їх належності до зазначених органів (формувань), у порядку, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції за погодженням із зазначеними органами (формуваннями).

Наведене в сукупності дає підстави для висновку, що запитувана позивачем інформація належить до інформації з обмеженим доступом відповідно до ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та не може бути надана за інформаційним запитом на доступ до неї.

При цьому, за змістом ст.1 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.15 названого Закону персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону. Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб'єкта персональних даних на обробку цих даних або законом.

Приймаючи до уваги те, що декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру містить сукупність відомостей про фізичну особу, яка може бути конкретно ідентифікована, то наявна у таких деклараціях інформація, в розумінні ст.1 Закону України «Про захист персональних даних», є персональними даними.

В той же час, Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції», яким визначалась форма декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та її заповнення, втратив чинність 01 вересня 2016 року та всі правовідносини у сфері обігу декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру вважаються припиненими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №301 визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №16, якою було затверджено порядок зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Отже, станом на момент подання позивачем запиту на доступ до публічної інформації не було передбачено обов'язку відповідача зберігати такі декларації, які, в силу вимог п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про захист персональних даних», підлягають видаленню або знищенню.

Оскільки у відповідача відсутній обов'язок зі зберігання декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та відповідні дані підлягають видаленню або знищенню, отже Головне управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області не може вважатися розпорядником запитуваної позивачем інформації.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що запитувана ОСОБА_2 інформація належить до інформації з обмеженим доступом та відповідач не може вважатися розпорядником запитуваної інформації, враховуючи, що відмова Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області у задоволенні запиту викладена у листі від 29 серпня 2017 року №51/17/К-47пі/122/2 є мотивованою, в ній зазначено прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту, дату відмови, мотивовану підставу відмови, порядок її оскарження і підпис, колегія суддів доходить висновку, що відмовляючи в задоволенні запиту ОСОБА_2 на доступ до публічної інформації відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді А.Ю.Кучма

Н.М.Літвіна