Справа № 815/545/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/545/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009), ТВО начальника Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання протиправним рішення ТВО начальника Військової академії (м.Одеса) щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , зобов`язати Військову академію (м.Одеса) надати згоду щодо реєстрації ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009), ТВО начальника Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання протиправним рішення ТВО начальника Військової академії (м.Одеса) щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , зобов`язати Військову академію (м.Одеса) надати згоду щодо реєстрації ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 13.02.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

26.03.2018 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду (вхід.№8394/18) від відповідача - ТВО начальника Військової академії надійшов відзив на адміністративний позов, де Військова академія не погоджується з необґрунтованим позовом та вважає, що позов не підлягає задоволенню. Крім того, в Малиновському районному суді м.Одеси розглядається справа №521/6049/17 за позовом Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа КЕВ м.Одеси про усунення перешкод в користуванні власністю, що підтверджується копією ухвали Малиновського районного суду м.Одеси про відкриття провадження у справі від 26.05.2017 року.

Ухвалою суду від 12.04.2018 року на пілставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України судом був зупиненній розгляд справи до до моменту набрання законної сили судового рішення Малиновського районного суду м.Одеси по справі №521/6049/17, оскільки без винесення судового рішення щодо наявності у позивача права проживати у вказаній кімнаті гуртожитку суд не зможе надати йому судовий захист по заявленим позовним вимогам.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 року ухвала суду першої інстанції від 12.04.2018 року була скасована, а справа направленя длдя продовження її розгляду.

03.07.2018 року справа надійшла до Одесткого окружного адміністративного суду та була передана судді для продовження її розгляду зі стадії, на якій він був зупинений.

Дослідивши матеріали справи, звивчивши правову позицію сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що дана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, 05.01.2018 року позивач звернувся до начальника Військової академії м.Одеси щодо внесення ним у розділ №2, додатку 6 Правил реєстрації місця проживання відомостей щодо надання чи ненадання згоди на реєстрацію за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повідомленням ТВО начальника Військової академії м.Одеси від 29.01.2018 року №17/22/27 позивача було повідомлено про те, що йому відмовлено у реєстрації зпа фактичним місцем проживання, посилаючись на положення наказу Міністра оброни України №737 від 30.11.2011 року, який регламентує організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем пов`язані із правом позивача та членів його проживати та бути зареєстрованими за місцем свого проживання та випливають з житлових відносин, тобто є однією із складових правового відношення із реалізації права на житло.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Водночас, за правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зокрема, як вже встановлено судом, спірні правовідносини виникли у зв`язку із незабезпеченням позивача житлом.

Відповідно до ст.2 Житлового кодексу Української РСР (редакція від 01.01.2018 року) завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

В широкому розумінні житловими правовідносинами вважаються будь-які відносини, що складаються навколо спеціального об`єкта - житла.

При цьому, виділяють шість основних видів житлових відносин: 1) відносини щодо користування жилими приміщеннями на підставі договору найму або за іншими підставами; 2) відносини в галузі забезпечення громадян жилими приміщеннями; 3) відносини щодо користування службовими жилими приміщеннями, гуртожитками, іншими спеціалізованими жилими приміщеннями (жилими будинками); 4) відносини, що виникають у галузі управління, експлуатації, забезпечення схоронності і ремонту житлового фонду; 5) відносини, що виникають у зв`язку з будівництвом і набуттям у власність житлового будинку або його частини; 6) відносини, пов`язані з житлово-комунальним обслуговуванням громадян.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі, є виключно цивільно-правовими, а відтак не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в даному випадку наявний спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, що виникають із житлових відносин.

Натомість, той факт, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер інтересу у спорі є приватноправовим, та жодним чином не публічно-правовим.

У даному випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникають із житлових відносин, тому як, в кінцевому рахунку, пов`язані з набуттям житла в користування, що є наслідком, зокрема, знаходження особи на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на отримання житла, в тому числі, права на одержання житла в зв`язку з проходженням публічної служби, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватно-правовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 02.12.2014 року у справі №21-530а14, від 21.12.2016 року у справі №815/1277/14 та Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 17.12.2015 року у справі №804/315/15.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України суд при винесенні рішення по справі повинен враховувати висновки Верховного Суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, відповідно до вимог ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Беллет проти Франции (Bellet v.France),суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У даному випадку позивач знаходиться з відповідачем у певних спірних правовідносинах, що підтверджується ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2017 року по справі №521/6049/17 за позовом Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа КЕВ м.Одеси про усунення перешкод в користуванні власністю про що позивач при поданні позову не повідомив суд, а по це суду стало відомо лише з відзиву на позов представника відповідача, який надійшов до суду лише 26.03.2018 року.

До того ж, відкриваючи провадження по справі суд виходив з того, що позивач проходить військову службу у ЗСУ, а тому цей спір підвідомчий адміністративним судам згідно положень п.2 ч.1 ст.19 КАС України.

Разом з тим, з відзиву представника відповідача суду стало відомо, що позивач дійсно проходив військову службу з 27.07.1994 року по 26.07.2012 року, але був звільнений зі служби та виключений зі списку військової частини 14.08.2012 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин позивач не перебуває на публічній службі, що унеможливлює віднесення цього спору до такого, який пов`язаний з її проходженням, а тому також не може бути розглянутий судами адміністративної юрисдикції.

Позивач вважає, що діями відповідача порушуються його права і, відповідно, позивач має право на захист своїх прав саме на цій стадії розвитку вказаних правовідносин, але за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується правовідносин, пов`язаних із особистими правами позивача на житло, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру, що відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки ухвалою суду від 13.02.2018 року позивача було звільнено від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст.239, 242-246 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009), ТВО начальника Військової академії (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання протиправним рішення ТВО начальника Військової академії (м.Одеса) щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , зобов`язати Військову академію (м.Одеса) надати згоду щодо реєстрації ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 закрити.

Суд роз`яснює позивачеві, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.15 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Єфіменко К.С.

.