Справа № 2-а-649/2010
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
справа № 2-а - 649/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 р. м. Кагарлик

Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 105, 106 КАС адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії.

Позивачем разом із позовною заявою було подано клопотання про відновлення пропущеного строку для звернення до суду з 09.07.2007 року по даний час.

Згідно вказаної заяви, позивач вважає, що нею з поважних причин пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду, мотивуючи це наступним.

Законом України від 19.12.2006 р. "Про державний бюджет України на 2007 рік", а саме статтею 71 пунктом 12 призупинено дію ст. 6 розділу 2 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2007 році.

Проте, Конституційний Суд України від 09.07.2007 своїм рішенням № 6-рп/2007 визначив:

п.1 Визнати такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. "Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію ст.6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ "Про соціальний захист дітей війни";

п.З Положення ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними;

п.5 Рішення Конституційного суду в цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визначені неконституційними;

п.6 Рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. "Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію ст.6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ "Про соціальний захист дітей війни", визнано неконституційними.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 14.08.2009 №1128/13/13-09 зазначив, що з 01 січня по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи статті 111 Закону України від 19.12.2006 р. № 489-У "Про державний бюджет України на 2007 рік" як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Після прийняття Конституційним судом України вказаного Рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто з часу прийняття цього рішення відновлено право на підвищення пенсії на 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, відповідно до вищевказаного роз'яснення у 2007 році підвищення до пенсії мали нараховуватися органами ПФУ у період часу з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI " Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а статтю 6 цього закону викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії,

Відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів". Зазначені зміни набрали чинності 01 січня 2008 року.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 14.08.2009 №1128/13/13-09 зазначив, що з 01 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Враховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року №2195-ІУ поновили свою дію з 22 травня 2008 року.

Отже, з цієї дати (22.05.2008) особи зі статусом дітей війни мають право на підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії.

Будь-які обмеження щодо виплати у 2009 році та на початку 2010 року соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Законом України "Про Державний бюджет на 2009 рік" чи іншими Законами України не передбачались. Тобто у 2009, 2010 роках соціальна допомога повинна виплачуватися в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, Відповідач, в порушення чинного законодавства України, не сплатив та продовжує не сплачувати передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по даний час, не здійснював та відмовляється здійснити перерахунок, не уживав заходів, передбачених «Положенням про Управління Пенсійного фонду України у районах, містах та районах міст» стосовно інформаційно розяснювальної роботи серед населення щодо інформування про всі зазначені зміни.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає, що заява про відновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів не підлягає до задоволення та вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду в частині позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 20.04.2010 року з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 ст. 99 КАС України ( із змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VІ) передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України ( із змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VІ) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи положення ч.2 ст. 99 КАС України, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами за період з 09.07.2007 року по 20.04.2010 року та не надано доказів пропущення строку звернення до суду з поважних причин і суд не вбачає підстав для його поновлення, а тому адміністративний позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє позивача права повторно звернутися з адміністративним позовом до суду, подавши разом з позовом та клопотанням про поновлення строків для звернення до суду, докази поважності причин його пропуску.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 107 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви позивача про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів щодо вимог за період з 09.07.2007 року по 20.04.2010 року, відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії в частині відновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 09.07.2007 року по 20.04.2010 року, залишити без розгляду.

Особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали про залишення адміністративного позову без розгляду надіслати ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Київського апеляційного адміністративного суду через Кагарлицький районний суд Київської області. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя О.В.Закаблук