Справа № 802/933/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 липня 2018 р. Справа № 802/933/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Кукурудзи Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Козятинська міська рада Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Козятинської міської ради Вінницької області (далі - міська рада, відповідач ), яким із урахуванням уточнень до позовних вимог просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Козятинської міської ради від 29.08.2017 р. за №133-к про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста 1-ї категорії Управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру з 31.08.2107 р. в зв'язку із скороченням штату і поновити на посаді ;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 року по день 01.06.2018 р. в сумі 51 690,10 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.08.2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади у зв'язку із скороченням штату. З даним звільненням позивач не погоджується оскільки, на її думку, фактично відбулась реорганізація управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру, а не ліквідація. А отже, враховуючи, що позивач має переважне право на залишення на роботі, за відсутності згоди профспілки на її звільнення, а також те, фактично управління було реорганізовано, а не ліквідовано, її звільнення є протиправним, відповідно, спірне рішення підлягає скасуванню. Окремо позивач вказала, що на момент попередження про наступне вивільнення у відповідача в штаті були наявні 2 вакантні посади, однак жодна з них їй не запропонована.

Ухвалою від 06.04.2018 р. відкрито провадження у справі, поновлено пропущений строк звернення та призначено справу до судового розгляду на 02.05.2018 р.

Ухвалами суду, з метою витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладався на 22.05.2018 р., 01.06.2018 р. та 19.06.2018 р. Також, 19.06.2018 р. розгляд справи знято та призначено на 27.06.2018 р. у зв'язку із перебуванням головуючого в іншому судовому засіданні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав з підстав наведених у відзиві та просив в задоволенні відмовити. Зокрема зазначив, що позивачка звільнена з займаної посади у зв'язку із скороченням штату, при цьому, дотримано трудові гарантії останньої, зокрема, повідомлено про наступне вивільнення у двохмісячний термін. При звільненні не було запропоновано іншої посади, а саме, начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю, тому що позивач не відповідала кваліфікації.

Так, на момент звільнення позивача була вакантна посада начальника відділу будівельно -архітектурного контролю, однак остання не відповідає вимогам необхідним для зайняття даної посади, в тому числі через низьку продуктивність праці.

Відтак, оскаржуване рішення прийняте у відповідності до чинного законодавства, тому й підстав для його скасування, поновлення на роботі та, відповідно, стягнення середнього заробітку немає.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказано, що має високу продуктивність праці, про що свідчить неодноразове нагородження грамотами за сумлінне виконання обов'язків. Окремо зазначила, що має і необхідну освіту і стаж роботи в органах місцевого самоврядування, відтак, могла зайняти вакантну посаду начальника відділу будівельно -архітектурного контролю.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, встановив наступне.

07.04.2017 р. на сесії 7 скликання Козятинською міською радою Вінницької області прийнято рішення №602 -VII, пунктом 1.3 якого вирішено ліквідувати управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру у кількості 2 одиниць. Окрім того, пунктом 1.4 затверджено загальну численність виконавчого комітету Козятинської міської ради у кількості 68 штатних одиниць.

12.05.2017 р. ОСОБА_1 письмово повідомлено про скорочення штату, ліквідацію управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру та про наступне вивільнення 12.07.2017 р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

11.08.17 р. головою Козятинської міської ради Вінницької області видано розпорядження №539-р., яким внесено зміни до штатного розпису виконавчого комітету Козятинської міської ради та введено його в дію з 11.08.2017 р., зокрема, виведено посаду начальника управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру.

29.08.2017 року згідно розпорядження міського голови Козятинської міської ради Вінницької області №133-К від 29.08.2017 р., ОСОБА_1 увільнена з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Розпорядженням міської ради №608-р. від 01.09.2017 р. внесено зміни до штатного розпису та виведено посаду спеціаліста 1-ї категорії управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастру, яку обіймала ОСОБА_1

Не погоджуючись із рішенням про звільнення, вважаючи що відповідачем допущено ряд порушень та бажаючи поновитись на роботі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з настпного.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу наведені у статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Так, відповідно до пункту 1 частини першої вказаної норми, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Вживані у цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Відтак, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться в ст. ст. 80, 104 - 111 ЦК України.

В розумінні частини першої статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст. 89 ЦК України).

Згідно з нормами ЦК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 104 ЦК України, юридична є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Реорганізація юридичної особи може відбуватися кількома шляхами. У разі злиття юридичних осіб усі майнові права та обов'язки кожної з них переходять до юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. У разі приєднання однієї або кількох юридичних осіб до іншої юридичної особи до останньої переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних юридичних осіб. У разі поділу юридичної особи усі її майнові права і обов'язки переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частках до кожної з нових юридичних осіб, утворених внаслідок такого поділу.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 27 червня 2012 року у справі №6-65цс12.

Як видно із пункту 1 Положення про управління містобудування і архітектури Козятинської міської ради, затвердженого рішенням Козятинської міської ради Вінницької області від 25.03.2016 р. №154-VII, управління містобудування і архітектури є структурним підрозділом міської ради. Остання ж, в свою чергу, зареєстрована як юридична особа.

За таких обставин, беручи до уваги, що управління містобудування, архітектури та містобудівного кадастр є лише структурним підрозділом Козятинської міської ради, то його ліквідація чи створення нового відділу із тими ж функціями призводить лише до змін внутрішньої (організаційної) структури Козятинської міської ради, як юридичної особи.

Оцінюючи спірне рішення суд вказує на наступне.

Як зазначалось вище, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої статті 40КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП).

Отже, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення такого працівника за його згодою на іншу (запропоновану) роботу.

В свою чергу, стаття 49-2 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92, визначено, серед іншого, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Досліджуючи питання щодо дотримання роботодавцем вимог передбачених чинним законодавством при звільненні позивача з посади через скорочення штату, суд зазначає також і про наступне.

Відповідно до положень статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

В контексті наведених норм судом встановлено, що 12.04.2018 р. голові профспілки Козятинської міської ради Н.С. Росінській направлено подання міського голови Козятинської міської ради про скорочення штату та чисельності працівників, зокрема, спеціаліста 1 категорії управління ОСОБА_1

За наслідком розгляду даного подання 13.04.2017 р. профкомом міської ради прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з підстав скорочення штату. Проте, в порушення вимог статті 43 КЗпП України, подання розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та без її виклику.

В матеріалах справи міститься письмове повідомлення про наступне вивільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штату. Проте, як зазначалось вище та є визначальним, однією із умов при звільненні у зв'язку із скороченням є те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації та лише у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника, останній на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, під час попередження позивача про наступне вивільнення були вакантними дві посади у відділі державного архітектурно-будівельного контролю, а саме: начальник відділу та головний спеціаліст. Проте, жодна позивачу не запропонована.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми трудового законодавства та за наявності зазначених вище обставин, беручи до уваги недодержання роботодавцем вимоги щодо надання пропозиції іншої роботи позивачу та належного розгляду питання про звільнення профспілкою, суд дійшов висновку про незаконність прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача з займаної посади. Відповідно, про наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 є протиправним, наявні підстави для поновлення її на посаді рівнозначній попередній та яка була наявна на момент попередження про наступне звільнення, а саме, на посаді головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контролю.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Кількість днів вимушеного прогулу станом на день прийняття цього рішення становить 208 робочих днів (з 01.09.17 по 03.07.18 р. ), середній заробіток за 1 день згідно довідки №834/18 від 18.04.2018 р. (5848, 65 грн./21 робочий день) складає 278 грн. 51 коп., у зв'язку з чим сума середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становить 57 930 грн. 08 коп. (278,51 грн. х 208 дн.).

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову і поновлення позивача на попередній посаді, з мотивів, наведених у позові та, як наслідок, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контролю Козятинської міської ради та в частині стягнення із Козятинської міської ради на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме, 5 848,65 гривень із відповідним відрахуванням загальнообов'язкових платежів слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Козятинської міської ради від 29.08.2017 р. за № 133-к про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста 1-ї категорії Управління містобудування, архитектури та містобудівного кадастру з 31.08.2017 р

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста віддлу державного архітектурно-будівельного контролю Козятинської міської ради.

Стягнути з Козятиньскої міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1.09.2017 р. по 3.07.2018 р. в сумі 57930,08 грн. (з відповідними відрахуваннями загальнообов'язкових платежів).

Рішення суду допустити до негайного виконання в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати - у межах суми стягнення за один місяць, а саме, 5848,65 грн. (з відповідними відрахуваннями загальнообов'язкових платежів).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 13.07.18

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1).

Відповідач: Козятинська міська рада (22100, м. Козятин, Козятинський район, Вінницької області, вул. Героїв Майдану, 24, ) .

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна