Справа № 826/16781/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

20 червня 2018 року № 826/16781/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа про Головного управління Національної гвардії України Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України визнання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення,
за участю:

позивача - ОСОБА_1 ; від позивача - ОСОБА_2 ;

від відповідача - Райчук О.С.

від третьої особи - Онікійчук О.С.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та повернення документів до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, закріплене в протоколі № 14 засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України від 29.03.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України на засіданні комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення та надати статус учасника бойових дій ОСОБА_1 та видати їй посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у травні 2014 року вступила до добровольчого батальйона " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яке увійшло до складу Національної гвардії України, стало підрозділом військової частини НОМЕР_1 з офіційним найменуванням "2-й батальйон спеціального призначення". Пояснила, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.06.2014 № 12 позивач була зарахована в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з присвоєнням звання "солдат резерву", і після прибуття з відрядження наказом від 09.09.2014 № 18/ДСК її було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Зазначила, що на початку 2017 року керівництво військової частини НОМЕР_1 звернулось до Головного управління Національної гвардії України з поданням про надання позивачеві статусу учасника бойових дій. Проте, Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України відмовило у наданні позивачеві статусу з підстав відсутності витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів командирів ОТУ), про підпорядкування керівнику оперативного штабу. На думку позивача, у відповідача не було підстав для відмови у наданні їй статусу учасника бойових дій, оскільки на період участі позивача в антитерористичній операції таких наказів не було передбачено жодним нормативним актом.

Ухвалою суду від 12.01.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/16781/17 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

12.02.2018 та 10.04.2018 представником позивача було подано суду заяви про виклик свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мотивовані тим, що останні можуть підтвердити безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях.

У судовому засіданні 10.04.2018 ухвалою, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні поданих клопотань про виклик свідків, у зв`язку з тим, що представник позивача не наполягав на допиті свідків, а представники відповідача та третьої особи визнали перебування позивача у зоні АТО більше місяця.

Також, у судовому засіданні 10.04.2018 залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що Комісія, вивчаючи довідки за формою, наведеною у додатку 1 до Порядку, та документи, зазначені в пункті 3 розділу II Положення (в пункті 4 Порядку), які подані командиром частини НОМЕР_1 на розгляд Комісії для надання статусу учасника бойових дій позивачу та приймаючи рішення, оформлене протоколом від 29.03.2017 № 14, керувалася чинним на момент прийняття рішення (29.03.2017) законодавством України в силу норм статті 19 Конституції України.

Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 10.04.2018 без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.04.2018 від представника третьої особи Онікійчука О.С. надійшли пояснення щодо позову, у яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.05.2018 представник позивача подав до суду заяву, у якій просив суд врахувати при розподілі судових витрат у справі № 826/16781/17 витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 21000,00 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні 20.06.2018 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому 20.06.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні 20.06.2018 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях.

У судовому засіданні 20.06.2018 судом не досліджувався наданий позивачем диск, на якому міститься за її твердженням та твердженням її адвоката інформація про безпосередню участь позивача у зоні АТО у зв`язку з визнанням представниками відповідача та третьої особи перебування позивача у зоні АТО більше місяця.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 20.06.2018 проголошено вступну та резолютивні частини судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2017 № 120 ОСОБА_6 зараховано до складу частини та на всі види забезпечення відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з присвоєнням звання "солдат резерву" (а.с. 49).

Згідно наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2017 № 127 солдата резерву ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця - санітара 4-го відділення 3-го взводу спеціального призначення І-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення (а.с. 50).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2017 № 18/ДСК солдата резерву ОСОБА_6 вважати такою, що прибула зі службового відрядження з м. Ізюм Харківської області після участі в антитерористичній операції в Східному регіоні держави, 09.09.2014 (а.с. 34).

За результатами розгляду документів про надання статусу учасника бойових дій, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийнято рішення про повернення документів до військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом від 29.03.2017 № 14 (а.с. 35).

Вважаючи, що у відповідача не було підстав для відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, остання звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 5 Закону України від 22.10.1993 N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон N 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону N 3551-XII в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 N 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок N 413, в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення).

Пунктом 2 Порядку N 413 встановлено, що статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до пункту 2-1 Порядку N 413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 4 Порядку N 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв;

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами;

для осіб, які проходять службу (працюють) у військових частинах (органах, підрозділах), установах та організаціях або на підприємствах, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

Пунктом 6 Порядку N 413 передбачено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

З матеріалів справи вбачається, що для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 було подано до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України наступні документи:

- довідку командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2017 № 4, якою підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 01.07.2014 по 09.09.2014 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції м. Ізюм Харківської області (а.с. 93);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2014 № 132 дск (с/ч)

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2017 № 18/ДСК (с/ч)

- витяг з наказу керівника АТЦ при СБУ від 05.07.2014 № 33/286т.

Розглянувши подані документи, Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України дійшла висновку про відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування керівнику оперативного штабу, що не відповідає вимогам пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.

Суд не погоджується з висновком відповідача, з огляду на наступне.

Пунктом 4 Порядку N 413 (у редакції, що діяла на момент перебування позивача у зоні проведення АТО) було передбачено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:

для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень);

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.

Таким чином, на момент перебування позивача у зоні проведення АТО, для встановлення статусу учасника бойових дій не було передбачено надання витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування керівнику оперативного штабу.

Зазначені обставини пояснюють об`єктивну відсутність таких наказів, позаяк на момент перебування позивача в зоні АТО, необхідність останніх для встановлення статусу учасника бойових дій не було передбачена.

Відсутність у військової частини НОМЕР_1 витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування керівнику оперативного штабу підтверджується й довідкою начальника відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018, яка залучена до матеріалів справи (а.с. 92).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено та визнається представниками відповідача та третьої особи, що позивач дійсно приймала безпосередню участь в антитерористичній операції у період з 01.07.2014 по 14.08.2014.

Суд звертає увагу, що частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене та те, що законодавство, яке було чинним на час відрядження позивача до зони АТО не містило вимоги, що для надання останній статусу учасника бойових дій необхідна наявність витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування керівнику оперативного штабу, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення та наявність підстав для його скасування.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Національної гвардії України на засіданні комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення та надати їй статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Порядку N 413 передбачено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія).

Так, надання статусу учасника бойових дій віднесено до виключних повноважень відповідної комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореної у встановленому порядку.

Поряд з цим, у судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно пункту 65 вказаного рішення суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає необхідним зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури суб`єкта владних повноважень. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки відповідач протиправно відмовив у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, а також судом встановлено наявність підстав для надання позивачу такого статусу, й відповідачем та третьою особою визнається перебування позивача у зоні АТО більше місяця, суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача прийняти на засіданні Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій рішення про надання статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 640,00 грн згідно квитанції про сплату від 18.12.2017 № 37389, підлягають відшкодуванню останній за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2017 ОСОБА_1 та адвокат Кулик Станіслав Сергійович уклали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 № 01-12/2017-01, якою погодили, що згідно пункту 4.1 догвору вартість послуг під час позасудового врегулювання спору та в Окружному адміністративному суду міста Києва як суді першої інстанції складає 21000,00 грн (а.с. 118).

Одночасно частиною четвертою вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, з доданого до матеріалів справи акта надання юридичних послуг, складеного 22.05.2018, неможливо встановити розмір здійснених адвокатом Куликом Станіславом Сергійовичем витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачеві.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, 9-А, м. Київ, 03151), оформлене протоколом № 14 від 29.03.2017 в частині ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, 9-А, м. Київ, 03151) прийняти на засіданні Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій рішення про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, 9-А, м. Київ, 03151) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 640,00 грн сплаченого судового збору.

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 02 липня 2018 року.