Справа № 821/850/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/850/18
14 год. 55 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивача -ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)" до Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 02.01.2018 року № НОМЕР_1,

встановив:

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)" (далі-позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 02.01.2018 року №.

Ухвалою від 10.05.2018р. вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків позову. Недоліки позову усунуті, вимоги ухвали виконані.

Ухвалою суду від 06 червня 2018 року відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду на 06 липня 2018 року на 14 год. 00 хв.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 17 січня 2018 року на адресу підприємства надійшло податкове повідомлення-рішення від 02 січня 2018 року № про застосування штрафу на суму 459,86 грн за порушення термінів сплати грошового зобовязання з рентної плати за спецвикористання води на суму 2299,30 грн. Посилаючись на п.100.1 ст. 100, п.129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, вважає, що з набранням чинності ухвал суду про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу змінюються встановлені законом строки сплати відповідного податкового зобовязання, яке через зміну судом термінів сплати втрачає ознаки податкового боргу, виключає можливість нарахування пені згідно з вимогами ст. 129 Податкового кодексу України за умови своєчасного виконання платником податків ухвал суду про розстрочення оплати, а також застосування штрафних санкцій. Зауважив, що судове рішення щодо розстрочення виконання постанови суду про стягнення податкового боргу є перенесенням виконання такої постанови на новий строк, тобто вищезазначеними ухвалами перенесені граничні строки сплати податкових зобовязань, тобто, з моменту ухвалення судового рішення таким терміном є термін, вказаний в судових рішеннях. Позивач вважає, що дії відповідача в частині нарахування штрафу за податкові періоди 2006 року та 2008 року на суму розстроченого податкового боргу є протиправними так як строк оплати податкового боргу, який був стягнутий з позивача у судовому порядку, не настав. Окремо підприємство звертає увагу суду на ту обставину, що податковим органом порушено строки визначення суми податкових зобовязань, встановлені ст.102 ПК України. Також представник позивача зазначив про протиправність нарахування штрафу на податковий борг, що виник у строк, більше ніж 1095 днів.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

В судовому засіданні 06 липня 2018 року, суд протокольною ухвалою замінив неналежного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на належного - Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач).

25 липня 2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає з таких підстав. На підставі пп.20.18, 20.1.19 п.20.1 ст. 20, пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.75.1 ст.75 ПК України податковим органом проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати податкового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води, визначених податковим розрахунком збору за спеціальне використання води за 2006 рік (уточнюючий) від 28 лютого 2008 року №223320 та за 2008 рік (загальний) від 19 січня 2007 року №202291. Результати перевірки оформлено актом камеральної перевірки №002386/21-22-12-03 від 12 грудня 2017 року. Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату податкових зобовязань з рентної плати за спеціальне використання води, визначених податковими розрахунками за 2006 та 2008 роки, що призвело до порушення приписів п.257.5 ст.257 ПК України. Висновки акту камеральної перевірки стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 02 січня 2018 року №. За приписами ст.126 ПК України несплата узгодженої суми податкових зобовязань є підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу, не залежно від причин такої несплати. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені в письмовому відзиві.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» зареєстроване Херсонською міською радою Херсонської області 20 грудня 1995 року за №286.

Позивач взятий на податковий облік в Херсонській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області 15 червня 2000 року за №3107.

На підставі пп.20.18, 20.1.19 п.20.1 ст. 20, пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.75.1 ст.75 ПК України податковим органом проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати податкового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води, визначених податковим розрахунком збору за спеціальне використання води за 2006 рік (уточнюючий) від 28 лютого 2008 року №223320 та за 2008 рік (загальний) від 19 січня 2007 року №202291.

За результатами перевірки складено акт «Про результати камеральної перевірки ДП «Підприємство ДКВС України (№90)» () з питання своєчасності сплати податкового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води, визначених податковими розрахунками за 2006 та 2008 роки» №002386/21-22-12-03 від 12 грудня 2017 року.

Висновком акту камеральної перевірки є порушення позивачем приписів п.57.1 ст.57, п.100.1 ст.100, п.257.5 ст.257 ПК України через несвоєчасну сплату податкових зобовязань, що має своїм наслідком застосування відповідальності, визначеної в п.126.1 ст.126 ПК України.

На підставі висновків акту камеральної перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення рішення № від 02 січня 2018 року про застосування штрафу в розмірі 459,86 грн за порушення термінів сплати узгоджених зобовязань в розмірі 2299,30 грн.

Підставою для застосування штрафу є порушення термінів сплати податкових зобовязань за 2007 та за 2009 роки, оскільки сплата таких зобовязань відбулась лише в 2017 році.

Позивач вважає, що у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафу, оскільки сплата податкових зобовязань відбувалась у відповідності до судових ухвал про розстрочення виконання судових рішень.

Не погоджуючись з діями контролюючого органу щодо притягнення до відповідальності у вигляді штрафу, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи по суті суд виходить з наступного.

Судом вставновлено, що постановою Господарського суду Херсоснької області від 12.12.2006 по справі №9/405-АП-06 задоволено позов про стягнення із Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90) податкового боргу у сумі 541245,75 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 розстрочено виконання зазначеного рішення строком на 120 місяців.

Постановою Господарського суду Херсоснької області від 05.02.3008 по справі №8/119-АП-08 задоволено позов про стягнення із Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90) податкового боргу у сумі 392894,04 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 02.12.2010 розстрочено виконання зазначеного рішення строком на 120 місяців.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.11.2011 по справі №2-а-4301/11/2170 задоволено позов про стягнення із Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90) податкового боргу у сумі 400940,40 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2011 виконання зазначеного рішення розстрочено строком на 120 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що податкові зобовязанні з рентної плати за спеціальне використання води за 2006 та 2008 роки, з граничним терміном сплати 19 лютого 2007 року та 19 лютого 2009 року відповідно, сплачувались з червня по листопад місяці 2017 року.

Стосовно правомірності дій податкового органу по нарахуванню позивачу штрафу за несвоєчасну сплату податкових зобовязань відносно сум податкового боргу розстрочених згідно рішення господарського суду Херсонської області від 02.12.2010р. по справі №8/119-АП-08; рішень Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2011р. по справі №2а-9/405/АП-06 та від 20.12.2012р. по справі №2а-4301/11/217, суд зазначає таке.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.265 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з п.126.1 ст.126 ПК України в разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Сторони не заперечують, що підприємство здійснювало сплату, самостійно визначених ним в податкових розрахунках, податкових зобовязань не у встановлений законодавством термін, а значно пізніше. Так, податкові зобовязання сплачувались із затримкою понад 3063 дні.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно пп. 32.2, 32.3 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Відповідно до пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною 1 ст. 263 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Суд вважає, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами ПК України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов'язань.

Таким чином, відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Суд звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Разом з цим, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняття судових рішень, якими визначено згідно процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 ПК України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов'язань, а отже доводи позивача наведені в адміністративному позові є помилковими, а нарахування податковим органом штрафних санкцій у відповідній сумі є правомірним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд Касаційний адміністративний суд в численних постановах, наприклад від 08 травня 2018 року в справі №802/777/16-а (номер судового рішення в ЄДРСР 74002977).

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" із внесеними змінами від 03.10.2017 р. N 2147-VIII встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окремо суд звертає увагу, що в ПК України є такий правовий інститут, як «не сплата узгоджених грошових зобовязань протягом граничних строків». Дія цього правового інституту розпочинається певним моментом у часі, таким моментом є дата сплати угодженого грошового зобовязання за умови, якщо ця дата приходиться не на останній день граничного строку сплати узгодженого грошового зобовязання, що встановлений ПК України.

Порушення строку сплати можливо встановити лише в момент сплати, оскільки до цього моменту сплати грошового зобовязання, як такої, ще не існує.

Таким чином, порушення строку сплати грошових зобовязань за 2006 та 2009 роки податковий орган встановив саме в момент сплати таких зобовязань з червня по листопад 2017 року. При цьому, камеральна перевірка проведена 12 грудня 2017 року в строки та в порядок передбачений ст.ст.75, 76 ПК України.

Щодо твердження позивача про застосування до застосування штрафу строку давності 1095 днів, суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Суд вважає, виходячи з обставин даної справи, таке посилання представника позивача помилковим з огляду на таке.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Пункт 101.1 статті 101 ПК України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном безнадійний податковий борг розуміється, зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп. 101.2.3 п.101.2 ст. 101).

Податковий борг позивача, на який нарахована штраф, не визнаний безнадійним в установленому законом порядку, відсутній також і спір між сторонами щодо визнання його безнадійним, відтак, на думку суду, до вирішення даного питання в установлений законом спосіб, відсутні підстави для застосування до нарахованої пені строків давності 1095 днів.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог.

В судовому засіданні 06 липня 2018 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є безпідставний та необґрунтований, а тому у його задоволенні слід відмовити.

У разі відмови у задоволенні позову судові витрати за правилами ст. 139 КАС України позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 6 ,9, 12, 14, 44, 139, 241 - 246, 250 , 255 КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 липня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.3.15