Справа № 826/275/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2018 року № 826/275/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 94 331,61 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

В обґрунтування заявленого позову позивач у позовній зазначив, що відповідачем з порушенням чинного законодавства визначено земельний податок позивачу, який є власником приміщення у багатоквартирному житловому будинку, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає, що відсутні підстави для нарахування йому плати за землю за ставкою 3% відповідно до пункту 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923. Також оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено з порушенням п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, п. 3.9 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.01.2006 №18/15/21/11 з застосуванням невірного локального коефіцієнта та нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не направлялось позивачу в порядку, передбаченому п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що позивач перебуває на обліку як платник земельного податку за земельною ділянкою площею 0,014921 га під нежитловим приміщенням, розташованим у АДРЕСА_2. Посилаючись на ст.ст. 116, 120, 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.34, 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, пп. 269.1.2 п. 269 ст. 269, ст.ст. 270, 274, п. 286.5 ст. 286, п.п. 287.1, 287.6, 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», правові позиції Верховного Суду України, відповідач зазначає, що фізична особа - власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України (у редакції, чинній на дату постановлення ухвали) суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення №43 (в літ. А), загальною площею 160,2 кв.м, на цокольному поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі нотаріально посвідченого договору від 13.09.2004.

27.04.2016 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві позивачу було винесено податкове повідомлення-рішення №1 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 94 458,32 грн.

Рішенням Головного управління ДФС у місті Києві від 16.09.2016 №6063/Б/26-15-10-02-16 податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві від 27.04.2016 №1 було залишено без змін.

Рішенням Державної фіскальної служби від 21.11.2016 №12343/Б/99-99-11-03-01-25 за результатами розгляду скарги позивача від 26.09.2016 податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві від 27.04.2016 №1 було скасовано в частині нарахованого податкового зобов'язання із земельного податку у сумі 126,61 грн, оскільки відповідачем було неправильно визначено площу земельної ділянки.

Позивач, вважаючи неправомірним податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У пункті 287.8 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено судом, позивач є власником нежитлового приміщення у багатоквартирному жилому будинку, розташованому на земельній ділянці, на яку за позивачем не зареєстровано право власності чи користування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З урахуванням наведеного, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно і сплачує земельний податок за площу під таким приміщенням у порядку, передбаченому пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07.07.2015 року у справі №826/12388/13-а, від 24.11.2015 року у справі №826/14303/13-а та від 02.12.2015 року у справі №826/3130/15.

При цьому судом не приймаються посилання позивача на ч. 2 ст. 42 Земельного кодексу України, оскільки згідно з пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Також позивач посилається на невірне визначення відповідачем при нарахуванні земельного податку ставки у розмірі 3% відповідно до пункту 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923, та застосування невірного локального коефіцієнта та нормативної грошової оцінки земельної ділянки в порушенням п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, п.3.9 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах «Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 27.01.2006 №18/15/21/11.

Відповідно до підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У підпункті 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах «Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 27.01.2006 №18/15/21/11 (був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин) за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно з даними витягу з технічної документації №Ю-30266/2004 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий № НОМЕР_2), розташованої за адресою АДРЕСА_2, узагальнюючий локальний коефіцієнт складає 1,44.

За інформацією, наданою в листі Головного управління Держгеокадастру у м.Києві від 22.07.2016 №31-26-0.5-9548/2-16, нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки за зазначеною адресою складає 20 257,80 грн. При цьому за розрахунками Головного управління Держгеокадастру у м.Києві використовується узагальнюючий локальний коефіцієнт у розмірі 1,44.

Відповідач у запереченні на позов при наведенні розрахунку земельного податку в підтвердження правильності визначення суми податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням №1 від 27.04.2016 не обґрунтував застосування узагальнюючого локального коефіцієнту у розмірі 1,5, а також ставки земельного податку у розмірі 3% при нарахуванні суми земельного податку позивачу.

Позивач посилається на невірне застосування відповідачем при визначенні ставки земельного податку у розмірі 3% пункту 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, яке є додатком № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923).

Однак постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 826/10434/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, пункт 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві був визнаний незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

У підпункті 5.3.3.8 пункту 5.3.3 пункту 5.3 Положення про плату за землю в місті Києві встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки, зайняті житловим фондом, у розмірі 0,1% від нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки.

Оскільки позивач є власником нежилого приміщення, розташованого у жилому будинку, відповідач невірно застосував ставку земельного податку у розмірі 3% замість 0,1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка зайнята житловим фондом, відповідно до Положення про плату за землю в місті Києві.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 №К/9901/1450/17 (справа № 826/15139/16), що підлягають врахуванню відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що відповідачем у податковому повідомленні-рішенні № 1 від 27.04.2016 було неправильно визначено позивачу суму податкового зобов'язання за земельним податком, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 2, 72-77, 90 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код 39468461, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві №1 від 27.04.2016 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 94 331,61 грн задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві №1 від 27.04.2016 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код 39468461, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 944,58 грн (дев'ятсот сорок чотири гривні 58 коп.)

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов