Справа № 803/633/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 803/633/17

адміністративне провадження № К/9901/20180/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017р. (головуючий суддя - Бруновська Н.В., судді - Костів М.В., Шавель Р.М.) у справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 18443,50 грн адміністративно-господарських санкцій та 221,40 грн пені.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не виконано нормативу по працевлаштуванню інвалідів, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у зв'язку з чим підприємству відповідно до вимог статті 20 цього Закону необхідно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 18443,50 грн за одне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2017р. позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 18664,90 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017р. рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що з моменту набрання чинності 01.01.2013р. нового Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. №5067-VI обов'язок роботодавця щомісячно подавати звітність за формою № 3-ПН про попит на робочу силу відсутній.

Відповідач вважає, що нею вжито усіх необхідних заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів, про що свідчить подання звітів до центру зайнятості у червні та грудні 2016 року, а тому застосування до неї адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Згідно частини 1 статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадянських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013р. затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно пункту 1.3 цього Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Пунктом 2.1 цього Порядку передбачено, що форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець у встановленому законом порядку зареєстрована у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як роботодавець, що використовує найману працю.

Відповідно до поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників становить 20 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, а кількість таких осіб, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особу.

Крім того, судами встановлено подання відповідачем до Луцького міського центру зайнятості звітності про наявність вакантних робочих місць форми № 3-ПН у червні та в грудні 2016 року, які можуть бути зайняті також і інвалідами.

Листом Луцького міського центру зайнятості від 23.05.2017р. проінформовано Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про те, що впродовж 2016 року відповідачем до центру надано звіт форми № 3-ПН у червні (про наявність однієї вакантної посади продавця продовольчих товарів) та грудні (про наявність трьох вакансій за вказаною посадою), на які можуть бути працевлаштовані особи, що мають інвалідність.

З листа також вбачається, що на вказані вакансії центром зайнятості були направлені дві особи з числа інвалідів, які від запропонованої роботи відмовились.

14.03.2017р. позивачем складено повідомлення про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», по працевлаштуванню на підприємстві одного інваліда.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до обов'язків роботодавців відповідно до вимог чинного законодавства стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відносить зокрема надання службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інваліда, і саме подання такої звітності форми № 3-ПН за всі місяці відповідного року може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних для працевлаштування інвалідів і відповідно про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач, як роботодавець, який використовує найману працю, протягом 2016 року не подавала щомісячно до центру зайнятості звіти форми № 3-ПН, то до відповідача підлягають застосуванню санкції за невиконання статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що обов'язок роботодавця про надання щомісячно до центру зайнятості звіту форми № 3-ПН про наявність вакантних посад для зайняття їх інвалідами втратив чинність у зв'язку із прийняттям нового Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI, яким таким обов'язок не передбачений.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що достатнім є подання звітності форми № 3-ПН один раз для підстав вважати, що роботодавець виконав свій обов'язок по створенню робочого місця для інвалідів та вжив передбачені законом заходи для їх працевлаштування.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що відповідач вжив залежні від нього передбачені законом заходи для виконання встановленого законом нормативу по працевлаштуванню інвалідів, невиконання такого нормативу відбулось за відсутності у цьому вини відповідача, підстави для застосування щодо відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, Законом України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. № 5067-VI та Порядком подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 31.05.2013р. №316 не передбачено обовязку роботодавця саме щомісячного інформування про наявність вакансій для осіб з інвалідністю.

Висновки щодо застосування норм права у цій справі відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 26.06.2018р. №806/1368/17.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук