Справа № 817/1539/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1539/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"02" липня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря Єфремової О.С.,

стпредставника апелянта Юхименко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2017 р. у справі за позовом Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради до Головного управління ДФС України у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень , -

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,

час ухвалення постанови - не зазначено,

місце ухвалення постанови - м.Рівне,

дата складання повного тексту постанови - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 02.08.2017.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 02.08.2017, згідно з яким Комунальному підприємству "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" на 30976,00 грн., в тому числі 24781,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 6195,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 02.08.2017, згідно з яким Комунальному підприємству "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4416345,00 грн.

Присуджено на користь позивача - Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600,00 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Відповідно до положень ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 12.06.2017 по 10.07.2017 фахівцями Головного Управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області №559 від 31.05.2017 проведена планова виїзна документальна перевірка Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської Ради () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатами даної перевірки складено акт №498/17-00-14-01/13971076 від 17.07.2017 (а.с.13-55) з додатками (а.с.110-178).

За висновками вказаного акту, перевіркою встановлено, зокрема, такі порушення:

- в порушення п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України КП "Дубнокомуненергія" завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік в сумі 137671 гри., внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 24781 грн.,

- в порушення пп.134.1.1 п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України КП "Дубнокомуненергія" завищено від'ємне значення рядку 02 декларацій "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)" всього у сумі 4416445 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 263845 грн., за 2016 рік на суму 4152500 грн.

На акт перевірки КП "Дубнокомуненергія" 17.07.2017 подало письмові заперечення (а.с.56-59).

Відповіддю на заперечення на акт перевірки від 31.07.2017, Головне Управління ДФС у Рівненській області усунуло неточності і описки акту перевірки, однак висновки про заниження податку на прибуток і від'ємного значення об'єкта оподаткування, не змінило (а.с.60-68).

На підставі акту перевірки №498/17-00-14-01/13971076 від 17.07.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області 02.08.2017 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, згідно з яким КП "Дубнокомуненергія" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" на 30976,00 грн., в тому числі 24781,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 6195,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11);

- №, згідно з яким КП "Дубнокомуненергія" зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4416345,00 грн., в тому числі за 2015 рік - у розмірі 263845, 00 грн., за 2016 рік - у розмірі 4152500,00 грн. (а.с.10). Платником податків подано скаргу в адміністративному порядку, за наслідками розгляду якої податкові повідомлення-рішення залишені без змін (а.с.69-77).

Зазначене слугувало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги належать до задоволення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017 слугували висновки акту перевірки про те, що КП "Дубнокомуненергія" здійснюючи операції із виробництва, транспортування, постачання теплової енергії населенню, бюджетним релігійним організаціям та іншим споживачам, завищило витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 137671,00 грн., внаслідок невірного визначення собівартості виготовлених товарів (робіт, послуг). Відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах, фактичні нарахування згідно із затвердженими тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги за 2014 рік становлять 3285618,00 грн., а фактичні витрати на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги централізованого водопостачання та водовідведення (повна собівартість з урахуванням фактичних витрат, пов'язаних з інвестиційною діяльністю) становлять 5606594,00 грн. Різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 2320976,00 грн., отримано субвенції в 2014 році - 2183305 грн., обсяг заборгованості різниці в тарифах становить - 137671,00 грн. Вказана сума і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив свої витрати при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік.

Відповідно до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, що діяла впродовж 2014 року) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який обраховується шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу вимог п.138.1 ст.138 ПК України (у відповідній редакції) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Порядок формування витрат у 2014 році був передбачений пунктом 138.4. ст.138 ПК України (у відповідній редакції) і передбачав, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.137.1. ст.137 ПК України (у відповідній редакції), дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акту або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п.138.2 цієї статті, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

КП "Дубнокомуненергія" здійснювало нарахування доходу за надані послуги в повному обсязі в розмірі затверджених тарифів щомісячно, на підтвердження чому складало для споживачів таких послуг квитанції та рахунки.

Відтак, позивач визнавав витрати, які формують собівартість наданих послуг, витратами того звітного періоду, в якому надавав послуги з теплопостачання.

Пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, передбачено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в порушення даних вимог в акті перевірки позивача відповідачем не вказано, на підставі яких підтверджуючих первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку або інших документів зроблено висновок про завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 137671,00 грн.

Висновки відповідача зводяться до того, що позивач визнав частину витрат, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, витратами того звітного періоду, в якому не були визнані доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, оскільки позивач в 2014 році отримав з бюджету субвенцію на рівні 2183305 грн., а збитки, отримані ним від різниці в тарифах на рівні 137671,00 грн., залишилися не покритими.

За правилами пп.137.2.2. п.137.2 ст.137 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) доходом, у разі отримання коштів цільового фінансування з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, визнається цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов витрачання таких коштів на виконання в майбутньому певних заходів.

З аналізу вказаних норм слідує, що суми пільг, субсидій, отримані підприємством з бюджету в оплату житлово-комунальних послуг населенню, в податковому обліку визнаються доходом на дату отримання цих коштів.

Судом встановлено, що позивач, отриману впродовж 2014 року суму субвенції включав до складу своїх доходів і відображав в податковій декларації цього періоду належним чином (а.с.18).

Суд першої інстанції вірно вказав, що з акту перевірки та додатків до нього не можливо встановити прямий зв'язок цих доходів з витратами, які формують собівартість, оскільки витрати, задекларовані позивачем в рядку 05.1 податкової декларації за 2014 рік, у акті перевірки не розшифровані.

Жодним доказом не підтверджено, що на користь КП "Дубнокомуненергія" належить до сплати за 2014 рік субвенція з бюджету у вигляді компенсації у різниці в тарифах на рівні 137671,00 грн., і що станом на кінець вказаного звітного періоду у позивача рахується дебіторська заборгованість бюджету на вказану суму.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що визначення суми витрат, яка на переконання відповідача безпідставно була віднесена позивачем на собівартість виготовлених та реалізованих товарів (робіт, послуг) здійснено Головним управлінням ДФС у Рівненській області у спосіб, не передбачений жодною податковою нормою.

Порівняння витрат та доходу позивача при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток було проведено відповідачем із застосуванням методу, не передбаченого чинним законодавством та без врахування первинних документів обліку, висновок контролюючого органу про заниження КП "Дубнокомуненергія" податку на прибуток за 2014 рік на 24781,00 грн., внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 137671,00 грн. не відповідає вимогам правомірності, об'єктивності та добросовісності.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2017 підлягає скасуванню, як в частині збільшення КП "Дубнокомуненергія" суми податкового зобов'язання на 24781,00 грн., так і в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій на рівні 6195,00 грн.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення - рішенням № від 02.08.2017, згідно з яким КП "Дубнокомуненергія" зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4416345,00 грн., в тому числі за 2015 рік - у розмірі 263845, 00 грн., за 2016 рік - у розмірі 4152500,00 грн., суд зазначає наступне.

Підставою для винесення зазначеного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту перевірки про те, що КП "Дубнокомуненергія", здійснюючи операції із виробництва, транспортування, постачання теплової енергії населенню, бюджетним релігійним організаціям та іншим споживачам, завищило собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 263845,00 грн. і за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на 4152500,00 грн.

Відповідач покликається на те, що відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах, фактичні нарахування згідно із затвердженими тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги за 2015 рік становлять 5581329,00 грн., а фактичні витрати на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги централізованого водопостачання та водовідведення становлять 7414161,00 грн. Різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 1832832,00 грн., отримано субвенції в 2015 році 1568987,00 грн., обсяг заборгованості різниці в тарифах становить 263845,00 грн. Вказана сума і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015 рік. Що стосується 2016 року, то відповідач аналогічним чином констатував, що різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 4152500,00 грн., розмір субвенції в 2016 році рівняється нулю, а тому сума 4152500,00 грн. і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2016 рік.

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж 2015-2016 років) об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п. 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами (п.8 П(С)БO 16).

Відповідно до п.9 П(С)БO 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

За правилами п.11 П(С)БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка входить до складу витрат, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. В свою чергу, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загально-виробничі витрати.

Так, позивачем стверджено, а відповідачем не спростовано, що КП "Дубнокомуненергія" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) визначало за правилами п.11 П(С)БO 16.

В той же час, за правилами п.5 П(С)БO 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до п.8 П(С)БO 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Відповідно до п.10 П(С)БO 15 дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Відповідно п.12 П(С)БO 15, якщо послуги полягають у виконанні невизначеної кількості дій (операцій) за визначений період часу, то дохід визначається шляхом рівномірного його нарахування за цей період (крім випадків, коли інший метод краще визначає ступінь завершеності надання послуг).

Відповідно до п.19 П(С)БO 15, цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов його витрачання на виконання у майбутньому певних заходів визнаються дебіторською заборгованістю з одночасним визнанням доходу.

Натомість жодних задокументованих та/або підтверджених відповідними бухгалтерськими проводками фактів, що позивач у 2015-2016 роках визнавав витрати чи їх частину не одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, відповідачем суду не представлено, а в акті перевірки не зафіксовано.

Що стосується субвенцій, то суд першої інстанції правильно визначив, що відповідачем взагалі в акті перевірки не зафіксовано про наявність у позивача облікованої у 2015-2016 роках дебіторської заборгованості бюджету по вказаному виду платежу, а тому й взагалі не вказано про визнання підприємством у звітних періодах таких доходів.

Окремо слід наголосити, що розмір, на який на переконання відповідача, позивач завищив показники собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) визначено Головним управлінням ДФС у Рівненській області у спосіб, не передбачений жодною податковою нормою.

Так, ревізорами-інспекторами показник завищення було прирівняно до загальної суми різниці в тарифах, яка не покрита субвенцією. При цьому, остання обрахована шляхом віднімання від суми фактичних витрат суми фактичних нарахувань та суми, отриманої у відповідному році субвенції.

Оскільки порівняння витрат та доходу позивача при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток було проведено відповідачем із застосуванням методу, не передбаченого чинним законодавством та без врахування показників бухгалтерського обліку підприємства, висновок контролюючого органу про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 263845,00 грн., внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015 рік на цю суму, і про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 4152500,00 грн., внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2016 рік на цю суму, не відповідає вимогам правомірності та об'єктивності.

Суд зауважує, що підприємство при відображенні в бухгалтерському обліку господарських операцій дотримується основних принципів, які передбачені ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 року, зокрема, повного висвітлення та нарахування та відповідності доходів і витрат.

Зменшення під час перевірки відповідачем собівартості реалізованих послуг суперечить вказаним вище принципам бухгалтерського обліку. Так, відповідач не вказує подальшу долю цих витрат, тобто яким чином їх можна вилучити з бухгалтерського обліку, на підставі якої норми ПК України слід здійснювати коригування на ці суми фінансового результату, відображеного в бухгалтерському обліку; не вказано структуру витрат, на які зменшено собівартість.

Відповідно до підпункту 14.1.36 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Отже, метою господарської діяльності є отримання саме доходу, а не прибутку. Доходом є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Реалізація наданих послуг населенню за ціною, нижчою від собівартості таких послуг, не є підставою для зменшення витрат, якщо така господарська операція не вчинена з метою заниження податкових зобов'язань.

Відтак, підприємство, яке здійснило економічно обґрунтований продаж послуг з теплопостачання за затвердженими тарифами, не мало на меті заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток. Така діяльність є правомірною, здійсненою з метою одержання доходу, що надає підприємству обґрунтовані підстави віднести витрати, понесені у періоді, що перевірявся, до витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2017 підлягає скасуванню, як в частині зменшення КП "Дубнокомуненергія" від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 263845, 00 грн., так і в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 4152500,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час винесення судом першої інстанції постанови) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, разом з тим позивачем на підставі належних та допустимих доказів повністю доведено обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "02" липня 2018 р.