Справа № 333/4379/17 (2-а/333/241/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2018 року справа № 333/4379/17 (2-а/333/241/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 р. (головуючий суддя Наумова І.Й.,)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання незаконним розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання незаконним розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, згідно розпорядження № 199046 від 28.03.2017 р. Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснено перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років, нараховано з 01.03.2017 р. пенсію у розмірі 13 022,96 грн. та зменшено її до розміру 10 740грн. на підставі ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що розпорядження № 199046 від 28.03.2017 р. Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в частині обмеження максимального розміру пенсії сумою 10 740грн. суперечить чинному законодавству. Листом від 22.06.2017 р. Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомило його про те, що його пенсія обмежена максимальним розміром 10 740грн. на підставі ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1778-ХІІ та ст. 27 п. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № І 058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 2 4.12.2015 р. № 911-VIII). Вважає, що відповідач неправильно тлумачить зазначені нормативні акти і припустилось помилки при їх застосуванні в частині обмеження призначеної йому пенсії з 01.03.2017 р. максимальним розміром 10740грн.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 р. позов задоволено.

Визнано незаконним розпорядження Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 199046 від 15.03.2017 року щодо перерахунку пенсії за вислугу років позивачу в частині обмеження максимального розміру пенсії у сумі 10 740грн. та зобов'язано відповідача здійснювати виплату пенсії позивачу в розмірі 13022,96 грн., починаючи з 01.03.2017 року з урахування раніше виплачених сум.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що з огляду на те, що право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя) подано апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач отримує пенсію за вислугу років згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст. 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740грн. Крім того, заява позивача про перерахунок пенсії подана не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення/перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому була зареєстрована як звернення у відповідності ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян». Виходячи з цього вважає, що позивач фактично із заявою про перерахунок пенсії не звертався, тому і рішення з цього приводу не приймалося. Відповідачем надано роз'яснення щодо порядку звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знаходиться на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з лютого 1991 року та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробного складу цивільної авіації. Пенсія призначена і нарахована як члену льотного екіпажу за Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788- XIІ.

Розпорядженням № 199046 від 15.03.2017 р. Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснено перерахунок призначеної позивачу пенсії за вислугу років, нараховано з 01.03.2017 р. пенсію у розмірі 13 022,96 грн. та зменшено її до розміру 10 740грн.

Листом від 22.06.2017 р. №152/Б-1 Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомило позивача про те, що його пенсія обмежена максимальним розміром 10 740грн. на підставі ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1778-ХІІ та ст. 27 п. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015 р. № 911-VIII).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Відповідно до ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що частиною 5 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначено, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивач є працюючим пенсіонером. Стаття 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» регулює обмеження розміру виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Водночас таке обмеження усувається при звільненні працюючого пенсіонера з роботи. Також слід звернути увагу на частину 1 цієї статті якою зазначено, що пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку, що визначає регулювання пенсії працюючого пенсіонера (натомість позивач не є працюючим пенсіонером).

Отже, застосування обмеження виплати пенсії позивача до розміру 10740 грн. є цілком неправомірним, не справедливим, та таким, що порушує норми законодавства України.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911VIII від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції правильно враховано, що пенсія була призначена ще у 1991 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» від 21.07.1992 року №418, а у 2017 році відповідачем був проведений перерахунок, а не призначення пенсії. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « № 911VII від 24.12.2015 рокує неправомірним.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження права і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.

Відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Тобто, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції та в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України N7-рп/2004 від 17.03.2004, N 20-рп/2004 від 01.12.2004, N 8-рп/99 від 06.07.1999, N 5-рп/2002 від 20.03.2002, N 20-рп/2004 від 01.12.2004).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що заява особи про перерахунок пенсії подана не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення/перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є підставою для позбавлення особи права на пенсію або зменшення розміру пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду згідно ч.2 ст. 325 КАС України набирає законної сили з моменту підписання суддями (15.06.2018) та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 15.06.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.М. Дадим