Справа № 820/3333/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.07.2018 р. справа №820/3333/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за правилами письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1
до Червонозаводського районного суду м.Харкова , третя особа - Голова Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_2
пропро визнання протиправним та скасування наказу №02-12/491 від 26.12.2017р.
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства України заявив вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Червонозаводського районного суду міста Харкова №02-12/491 від 26.12.2017р.

Аргументуючи заявлену вимогу зазначив, що у період часу з 29.08.2017р. по 16.03.2018р. знаходився на лікарняному, що унеможливлює звільнення відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України. Наголошував, що текст спірного наказу містить посилання на підстави звільнення, котрі не передбачені рішеннями Вищої ради правосуддя, а сам наказ позбавляє громадянина права на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

Відповідач, Червонозаводський районний суд міста Харкова з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що звільнення з посади судді відбулось за рішенням Вищої ради правосуддя, після одержання якого і було видано оскаржений наказ про відрахування зі штату суді. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

Третя особа, Голова Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_2 з поданим позовом не погодилась.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначила, що звільнення з посади судді відбулось за рішенням Вищої ради правосуддя, після одержання якого і було видано оскаржений наказ про відрахування зі штату суді.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи незмінність завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України незалежно від категорії спору, імперативно встановлену законодавцем мету адміністративного судочинства у вигляді захисту прав та інтересів невладного суб'єкта, зміст та характер спірних правовідносин, обсяг доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими документами.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач був призначений на посаду професійного судді вперше (суддя Червонозаводського районного суду міста Харкова) Указом Президента України від 10.02.2012р. №83/2012.

20.02.2017р. Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя було прийнято рішення №283/дп/15-17, яким до позивача застосовано дисциплінарне покарання у вигляді внесення подання про звільнення з посади судді.

Згадане рішення було оскаржене позивачем до Вищої ради правосуддя.

Рішенням Вищої ради правосуддя №1327/0/15-17 від 30.05.2017р. скарга позивача була відхилена.

Рішенням Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р. позивач на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України був звільнений з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.

Зазначене рішення Вищої ради правосуддя надійшло до Червонозаводського районного суду міста Харкова 12.09.2017р.

Наказом Голови Червонозаводського районного суду міста Харкова №02-12/491 від 26.12.2017р. позивач був відрахований із штату суду. Цей наказ позивач одержав 17.04.2018р. Позов було подано за допомогою засобів поштового звязку 26.04.2018р. Звідси слідує, що строк на звернення до суду у спірних правовідносинах не пропущений, що зумовлює відсутність потреби в його поновленні.

Як зясовано судом, юридичною підставою для видання оскарженого наказу Голова суду обрав приписи ст.115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а фактичною підставою послугувало рішення Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова».

Перевіряючи відповідність закону оскарженого наказу, суд відзначає, що станом на 10.02.2012р. (дата призначення позивача на посаду судді районного суду) правовідносини з приводу проходження особою публічної служби на посаді професійного судді унормовувались приписами ст.ст.124-131 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, у силу яких ці правовідносини виникали між державою Україна в особі Президента України чи Верховної Ради України з одного боку (у якості роботодавця субєкта призначення) та фізичної особи - громадянина України, призначеного на посаду професійного судді, з іншого боку (у якості найманого працівника) і припинялись за рішенням Президента України чи Верховної Ради України.

З 30.09.2016р. у силу приписів п.4 ч.1 ст.131 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, Закону України «Про Вищу раду правосуддя» повноваження на прийняття від імені держави Україна рішення про припинення правовідносин проходження особою публічної служби на посаді професійного судді увійшли до виключної компетенції Вищої ради правосуддя.

Дане повноваження було реалізовано у спосіб прийняття рішення Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р., яким позивач на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України був звільнений з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.

З матеріалів справи судом зясовано, що рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20.02.2017р. №283/дп/15-17, рішення Вищої ради правосуддя №1327/0/15-17 від 30.05.2017р., рішення Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р. юридичної дії не втратили, є чинними і досі.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв'язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Харківський окружний адміністративний суд звертає увагу відповідача на те, що саме положеннями зазначеної норми закону належало керуватись при виданні оскарженого наказу на виконання рішення Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р..

У тексті оскарженого наказу згадка про п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII відсутня.

Водночас із цим, оскільки повноваження голови місцевого суду чітко передбачені законом, а відтак, обєктивно існують у силу норми права, то відсутність згадки про це повноваження у тексті розпорядчого документа управлінського характеру не свідчить про дефектність останнього в частині настання наслідку у вигляді відрахування громадянина зі штату суду.

Згідно з ст.115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII визначено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади (ч.1); факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом) (ч.2).

Відповідно до з ч.2 ст.112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Таким чином, суд повторює, що рішення про припинення правовідносин з проходження громадянином публічної служби на посаді професійного судді приймається саме Вищою радою правосуддя, а не головою місцевого суду.

Оскільки звільнення позивача з посади судді відбулось ще за рішенням Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р. (тобто 29.08.2017р.), то станом на дату видання оскарженого наказу (26.12.2017р.) відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах застереження за ч.3 ст.40 КЗпП України.

Стосовно використаного законодавцем у тексті п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII словосполучення «відповідний наказ» суд наголошує, що ані норми означеного закону, ані норми іншого акту права не містять викладення змісту та суті цього розпорядчого документа.

Розвязуючи спір, суд відзначає, що хоча з положень ст.ст.124-131 Конституції України та приписів глав 1 і 2 розділу VII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII випливає, що законодавець розмежовує і процедуру, і правові підстави звільнення судді з посади та припинення повноважень судді, проте, у п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII ці процедури і підстави охоплені заключною стадією, котра полягає у виданні головою місцевого суду відповідного наказу.

Суд вважає, що такий підхід законодавця обумовлений тим, що у силу ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII та положень Бюджетного кодексу України правовідносини з приводу фінансового забезпечення діяльності професійного судді місцевого загального суду складаються між державою Україна в особі 1) конкретного органу судової влади (яким видається наказ про зарахування громадянина посаду судді), 2) Державної судової адміністрації України (територіальних управлінь ДСА України) (якими затверджуються штатні розписи суду та кошториси суду), 3) відповідного органу Державної казначейської служби України (яким здійснюється розрахунково-касове обслуговування коштів Державного бюджету України за бюджетними асигнуваннями).

Тому подія видання головою місцевого суду наказу про зарахування громадянина до штату суду на посаду судді або подія видання головою суду наказу про відрахування громадянина із штату суду має юридичне значення, зокрема, і для нарахування та проведення платежів по оплаті праці.

Отже, наказ про відрахування громадянина з посади судді у силу закону означає не припинення правовідносин з проходження громадянином публічної служби на посаді судді, а припинення понесення державою Україна видатків з утримання особи, котра вже остаточно позбавлена повноважень на відправлення правосуддя і втратила юридичний статус судді.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України у частині видання наказу про відрахування громадянина із штату суду.

Разом із тим, суд не може оминути увагою зміст оскарженого наказу в частині зазначення підставою відрахування зі штату суду вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обовязками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Згідно з законом правовою та фактичною підставою для відрахування громадянина із штату суду у даному конкретному випадку є виключно рішення Вищої ради правосуддя №2560/0/15-17 від 29.08.2017р.

Допускаючи додаткове розширене тлумачення цієї підстави відповідач припустився порушення ст.8 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав і свобод людини і громадянина 1954 року та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк діяв поза межами законодавчо наданих повноважень, не маючи ані підстав, ані приводів для надання юридичної кваліфікації діянням позивача на посаді судді.

В цій частині наказ належить визнати протиправним, але ця обставина не тягне за собою незаконність оскарженого наказу в частині відрахування із штату суду.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 90, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Голови Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_2 №02-12/491 від 26.12.2017р. в частині фрази «у звязку із звільненням за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обовязками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді».

У решті вимог позов залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя (підпис) Сліденко А.В.