Справа № 812/506/18
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року справа №812/506/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Приміщення суду за адресою: 84301, м.Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:судді-доповідача Шишов О.О., суддів Сіваченка І.В., Гайдара А.В., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 р. у справі № 812/506/18 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) складеного у повному обсязі 21 травня 2018 року у м.Сєвєродонецьку, за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення від 18.01.2018 № 55,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач, апелянт) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі-відповідач), якій просив: визнати незаконним рішення відповідача від 18.01.2018 № 55 щодо скасування довідки ВПО № ОСОБА_2 та скасувати його; винести окрему ухвалу, якою звернути увагу Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на порушення Конституції та діючого законодавства, ігноруванням офіційних документів та зловживання службовим становищем начальником УСЗН Станично-Луганської РДА ОСОБА_3; зобов'язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є тимчасово переміщеною особою та 18.01.2018 прибув до відповідача для проходження фізичної ідентифікації, де написав пояснювальну. Останню відповідачем не було прийнято, вилучено оригінал довідки та видано рішення, яким відповідач, посилаючись на лист СБУ від 15.01.2018, скасував дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.01.2018 № 55.

Позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом про те, які саме відомості, надані позивачем, є недостовірними та просив надати лист СБУ від 15.01.2018.

30.01.2018 представником позивача отримана відповідь УСЗН Станично-Луганської РДА від 23.01.2018, в якій йдеться посилання на лист СБУ від 15.01.2018, однак сам лист надано не було, які саме відомості є недостовірними, не вказано.

Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки законних підстав для скасування довідки не було, а дії відповідача свідчать про дискримінацію позивача в залежності від місця мешкання.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, дійшовши висновку, що ОСОБА_2 надав недостовірні відомості щодо свого місця мешкання.

З постановою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_2 Звернувся з апеляційною скаргою, у якій зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки він дійсно мешкає за адресою, яка зазначена у довідці внутрішньо переміщеної особи. Відсутність за місцем проживання під час перевірки відповідачем не спростовує факт його проживання, оскільки він виїжджав по області. Крім того, після перевірок, він з'явився в Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області протягом трьох днів. Також вважає, що під час прийняття рішення відповідачем не був дотриманий порядок, встановлений Постановою КМ від 08 червня 2016, № 365.

У запереченні на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області зазначило, що ними було здійснено перевірку, якою встановлено відсутність позивача за адресою фактичного проживання. Також до відповідача надійшов лист Управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, в якому міститься інформація, що ОСОБА_2 надав завідомо недостовірні відомості щодо місця фактичного проживання та пропозицію розглянути питання щодо призупинення дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Вважали, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 30-32).

11.01.2018 позивач звернувся до УСЗН Станично-Луганської РДА з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій ОСОБА_2 зазначив, що фактичним місцем його проживання є: АДРЕСА_2. Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджено власником будинку, про що здійснено відповідний напис на заяві (арк. спр. 61-62).

Позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, про що видано довідку від 11.01.2018 № , в якій зазначено, що позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 29).

До УСЗН Станично-Луганської РДА надійшов лист Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, в якому зазначено, що у ході виконання заходів із забезпечення державної безпеки отримано інформацію щодо порушень вимог пункту 5 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадянами України, зокрема ОСОБА_2, перереєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, які за наявними даними постійно проживають за межами Станично-Луганського району та на окупованій частині Луганської області. За результатами проведеної перевірки встановлено, що вказані громадяни подали завідомо недостовірні відомості щодо місця фактичного проживання. На підставі викладеного просили розглянути питання щодо призупинення дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб з внесенням відповідних відомостей до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (арк. спр. 58-59).

16.01.2018 соціальним інспектором складено акт від 16.01.2018 № 374 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, до якого внесено відомості, що на час обстеження факт проживання/перебування ОСОБА_2 за адресою: 93650, АДРЕСА_2, не встановлено. Господарі двері не відчинили, з сусідів ніхто не вийшов, залишено повідомлення (арк. спр. 60).

18.01.2018 позивач звернувся до УСЗН Станично-Луганської РДА з письмовими поясненнями, в яких зазначив, що під час обстеження 17.01.2018 був відсутній з причини відвідування житла за місцем реєстрації (арк. спр. 34).

Рішенням начальника УСЗН Станично-Луганської РДА від 18.01.2018 № 55 скасовано дію довідки ОСОБА_2 від 11.01.2018 № на підставі листа СБУ від 15.01.2018 № 78/3/30/61 та акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 16.01.2018 № 374 (арк. спр. 64).

Спірним по справі є правомірність рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 55, яким скасовано дію довідки від 11.01.2018, № внутрішньопереміщеної особи - ОСОБА_2

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи (частина третя статті 7 Закону № 1706-VII).

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Зазначений Закон є чинним, вказані положення Закону № 1706-VII неконституційними не визнавались.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 Закону № 1706-VII).

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Пунктом 7-1 Порядку № 509 визначено, що у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Суд першої інстанції вважав, що у розумінні Порядку № 509 інформація, наведена у листі Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, в якому повідомлено про наявність підстав для прийняття рішення щодо зняття позивача з обліку внутрішньо переміщених осіб та скасування довідки - подання завідомо недостовірних відомостей про фактичне місце проживання, оскільки за наявними даними позивач постійно проживає за межами Станично-Луганського району на окупованій частині Луганської області і за зазначеним місцем фактичного проживання позивача одночасно зареєстровано 14 осіб, є самостійною підставою для скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи та не потребує будь-якого додаткового підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим, оскільки відповідно до частин 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, суд повинен перевірити доказами ті обставини, які є спірними по справі. Інформація наведена у листі є предметом дослідження саме у цієї справі, оскільки окремо така інформація оскаржена не може бути. Тому висновок про те, що інформація надана СБУ не потребує будь-якого додаткового підтвердження є помилковим.

В матеріалах справи наявний акт від 16.01.2018 № 374 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї в якому соціальним інспектором зафіксовано відсутність на час обстеження факту проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_2.

Такі дії відповідають пункту 9-1 Постанови КМ від 8 червня 2016 р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно з яким у разі відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та надає внутрішньо переміщеній особі письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Крім того, відповідно п.7 Постанови КМУ № 365, у разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з'явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися для проходження фізичної ідентифікації.

Водночас структурний підрозділ з питань соціального захисту населення робить запит до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Проте, після обстеження місця проживання, позивач з'явився до відповідача 18.01.2018 року, що підтверджується заявою ОСОБА_2 до відповідача (а.с.10)

Тобто позивачем було виконана вимога щодо прибуття до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

При цьому відповідачем не була виконана вимога про надання запиту до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що ОСОБА_2 є громадянином України та який користується всіми правами встановленими Законами України.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

В даному випадку будь-яких обмежень ОСОБА_2 для пересування по території України не встановлено. Тому тимчасова відсутність за місцем реєстрації ОСОБА_2, як внутрішньопереміщеної особи, не може бути підставою для позбавлення його такого статусу (внутрішньопереміщеної особи) та як наслідок припинення отримання соціальних виплат.

При таких обставинах є помилковим висновок суду першої інстанції, який зазначив, що ОСОБА_2 були надані за відомо недостовірні відомості про його фактичне місце проживання.

Посилання суду першої інстанції, що позивач у позові не спростовує інформацію, наведену у листі Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, щодо подання ним завідомо недостовірних відомостей про фактичне місце проживання та не надає відповідних доказів також не відповідає вимогам доказування встановленим у КАС України, оскільки саме суб'єкт владних повноважень повинен довести факт подання недостовірних відомостей.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 не встановлено порушення вимог спеціального законодавства, зокрема норм Порядку № 365.

Що стосується клопотання про винесення окремої ухвали суд зазначає, що положення ст.с 249 КАС України передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. При таких обставинах суд апеляційної інстанції вважає, можливим в даному випадку не приймати окрему ухвалу.

Стосовно вимоги про зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч.1ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховуючи важливість для позивача відновлення його прав з огляду на те, що від такого поновлення залежить отримання ОСОБА_2 соціальних виплат, вважає необхідним встановити судовий контроль та зобов'язати відповідача у 30-денний строк після отримання постанови суду апеляційної інстанції надати звіт про виконання судового рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, тому рішення необхідно скасувати та постановити нове судове рішення, яким вимоги задовольнити частково.

Керуючись статями 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 р. у справі № 812/506/18 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 р. у справі № 812/506/18 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 55 щодо скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 11.01.2018 року № , виданої на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області у 30-денний строк після отримання постанови суду апеляційної інстанції надати звіт про виконання судового рішення.

У задоволені решти вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено та підписано 10 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.В.Гайдар