Справа № 215/5474/17
Суддя: Науменко Я. О.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 215/5474/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

представників відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу №215/5474/17 за позовною заявою ОСОБА_3, місце проживання: 50083, АДРЕСА_1, до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, ЄДРПОУ - 34488840, місцезнаходження 50077, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Короленка, будинок 1А, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 21.09.2017 р. він подав заяву-запит до Управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, яке повинно дотримуватися ст. ст. 19, 68 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію» і вжити системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин не підкорення зазначеним нормам законодавства та попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю необхідної йому інформації. Відповідач бездіяв і відмовився надати відповідь та не розглянув заяву-запит по суті в порядку і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні належної відповіді на його запит від 21.09.2017 р.; зобов'язати відповідача протягом 15 днів надати, відповідно до законодавства, належну обґрунтовану відповідь та документи на його запит від 21.09.2017 р.; визнати за ним право на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, належним оформлення трудових відносин, чим встановити порядок забезпечення його у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, правом на соціальний захист.

Ухвалою від 14.12.2017 р. зазначений адміністративний позов було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків у частині сплати судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», або зазначення фактичних та правових підстав для звільнення від його сплати.

Ухвалою від 06.03.2018 р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору, прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі позовною заявою ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії. Визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 03.04.2018 р..

В зв'язку з технічними проблемами при фіксуванні судового процесу (акт від 03.04.2018 р.), судове засідання 03.04.2018 р. не відбулось.

Судове засідання, що призначене на 07.05.2018 р. не відбулось у зв'язку з зайнятістю судді в іншому провадженні.

У судовому засіданні 05.06.2018 р., враховуючи положення статті 257 КАС України, предмет позову та з огляду на наявність клопотання позивача про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, було ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 05.06.2018 р., винесеної за результатами підготовчого судового засідання, призначено розгляд справи по суті на 26.06.2018 р..

У судовому засіданні 26.06.2018 р. було оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на безпідставність заявлених вимог, обґрунтовуючи це тим, що на заяву-запит позивача від 21.09.2017 року відповідачем 19.10.2017 року була надіслана відповідь за вих. № 8326 на адресу, яку позивач зазначив у запиті - АДРЕСА_1, що підтверджується копією відповіді та копією реєстру витрат конвертів. Вказана відповідь на запит позивача від 19.10.2017 року була надана у письмовому вигляді у встановлений Законом України «Про звернення громадян» місячний строк та містила роз'яснення згідно питань визначених у ній, а тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач при наданні відповіді від 19.10.2017 р. на його заяву-запит від 21.09.2017 р. підтверджує свою бездіяльність, зазначена відповідь містить лише особисту думку керівника відповідача з приводу зазначених позивачем питань, оскільки при розгляді даного запиту позивач не був присутнім, не заслуховувалась та не враховувалась його думка, зауваження, пояснення, не запрошувались свідки, що свідчить про порушення процедури надання відповіді.

Крім того, позивачем до суду 06.06.2018 р. подані заперечення, в яких він просить суд виключити із числа доказів документи, що не містять підпису позивача та дату ознайомлення з ними, відхилити доводи відповідача, витребувати окремою ухвалою докази, що стосуються розгляду його заяви-запиту від 21.09.2017 р., та на підставі яких надана відповідачем відповідь від 19.10.2017 р..

Відповідач у поясненнях від 19.06.2018 р. на заяву про витребування доказів зазначає, що позивачем 19.03.2018 р. отримані копія його заяви від 21.09.2017 р., копія відповіді управління від 19.10.2017 р. та копію реєстру витрат конвертів. Крім того, вказує, що оскільки в заяві-запиті позивач просив направити йому відповідь на зазначену адресу без прохання запросити на розгляд даної заяви, то його запит розглядався уповноваженими особами відповідача за відсутності позивача.

Позивач 26.06.2018 р. подав суду пояснення, в яких зазначив, що право на соціальний захист, що гарантоване йому як громадянину України статтею 46 Конституції України, порушено відповідачем, так як без належного оформлення трудових відносин він не має загальнообов'язкового державного соціального страхування і відсутні відрахування до фондів для забезпечення його у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Невідповідність висновків відповідача обставинам справи та порушення конституційного права позивача призвело до протиправної бездіяльності, оскільки установи не сприяли йому як особі, що перебуває у складних життєвих обставинах, які він не в змозі подолати за допомогою наявних засобів і можливостей. Відповідач не забезпечив його права на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не вжив систему заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин, пов'язаних із незабезпеченням соціального захисту.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце у судове засідання 26.06.2018 р. не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на їх безпідставність із мотивів, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

21.09.2017 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради із заявою-запитом, в якій просив:

- належно оформити трудові відносини з 21.09.2017 р., чим гарантовано забезпечити його загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням;

- вжити систему заходів для нього, спрямованих на забезпечення його загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, звернувшись до відповідних державних установ відповідно до ст.ст.6,34,40,46,48,55,68 Конституції України та до державної адміністрації Дніпропетровської області для вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не забезпечення позивача загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням;

- звернутися до Кабінету Міністрів України як вищого органу виконавчої влади з проханням надати роз'яснення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №428 Про внесення змін до Постанови КМУ від 29 квітня 2004 р. №558 Про затвердження Порядку визначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, чи відповідає вона нормам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Міжнародному пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, Міжнародному пакту про громадянські та політичні права, чи забезпечено нею основні організаційні та правові засади оформлення трудових відносин фізичних осіб, які надають соціальні послуги, гарантується нею загальнообов'язкове державне соціальне страхування і яким чином. Копію роз'яснення і звернення надати заявнику;

- повідомити вихідний номер звернень про оформлення трудових відносин фізичних осіб, які надають соціальні послуги до відповідних державних установ, до державної адміністрації Дніпропетровської області для вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин та Кабінету Міністрів України;

- надати довідку, де вказати нараховану та отриману заявником допомогу по догляду за інвалідом, нарахований і сплачений відповідачем за заявника єдиний внесок, страховий стаж помісячно за 2014-2016 р.р.;

- видати посвідчення, де зазначити, що заявник забезпечений загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і окремо пояснити йому права та пільги відповідно до зазначеного (а.с.2 зворот, а.с.3).

19.10.2017 року за вих. № 8326 Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі на заяву-запит позивача від 21.09.2017 року надано відповідь на порушені у запиті питання з наведенням відповідних мотивів та Закону, щодо забезпечення позивача загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, звернення управління до КМУ, видачі заявникові посвідчення застрахованої особи та оформлення трудових відносин. Крім того, позивачу видані довідки №№9532, 9533 про розмір виплаченої йому компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, що підтверджується змістом копії листа та копією реєстру витрати конвертів про направлення відповіді на адресу позивача: м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського 2/8 (а.с.25-26,27).

За приписами ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15,16 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», орган державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів - ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов'язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження.

Як свідчать матеріали справи, позивач із заявою-запитом до відповідача 21.09.2017 р. (про що свідчить вх.№688 від 21.09.2017 р.), відповідь на адресу позивача разом із довідками відповідачем відправлена 19.10.2017 р. за вих.№8326, що підтверджується копією реєстру витрат конвертів.

Отже, відповідачем у строки, встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» була надана відповідь на скаргу позивача від 21.09.2017 року.

Крім того, з наданої позивачу відповіді вбачається, що він не перебуває в трудових відносинах з управлінням, оскільки не виконує трудову функцію за спеціальністю, кваліфікацією, посадою в управлінні з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові та з ним не укладено трудовий договір. Отримання позивачем компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, не вважається працевлаштуванням.

Щодо вимоги позивача, викладеної в заяві-запиті від 21.09.2017 р. про вжиття системи заходів для забезпечення його загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та зобов'язання позивача звернутись до ряду державних органів, зокрема Кабінету Міністрів України про надання роз'яснень, відповідач у відповіді від 19.10.2017 р. повідомив, що Постановою КМУ №178 від 02 березня 2011 року затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, відповідно до якого обчислення єдиного внеску провадиться управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради. Зарахування періоду по догляду за інвалідом I групи непрацюючій працездатній особі до загального трудового стажу здійснюється територіальним органом Пенсійного фонду України на підставі інформації з Державного реєстру. Управління здійснює лише обчислення єдиного внеску та подає звіти до територіального органу доходів і зборів, а не сплачує безпосередньо єдиний внесок за деякі категорії застрахованих осіб. Також позивачу роз'яснено, що питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України, відповідно до статті 147 Конституції України, вирішує Конституційний Суд України, який також дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Також управлінням була розглянута вимога позивача про надання йому посвідчення застрахованої особи і надано пояснення, що до теперішнього часу Порядок оформлення та видачі посвідчень застрахованої особи, який повинен бути розроблений ПФУ та погоджений із Міністерством соціальної політики України до управління Пенсійного фонду України не надходив. Додатково повідомлено, що свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування є документом, який засвідчує факт участі громадянина в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, однак відсутність даного свідоцтва у застрахованої особи не впливає на обчислення страхового стажу при нарахуванні пенсії.

Отже, у даному випадку, при розгляді заяви-запиту позивача від 21.09.2017 року, судом не встановлено бездіяльності відповідача, а, навпаки, при розгляді вказаної заяви-запиту позивача відповідачем були вжиті активні дії, направлені на її розгляд у строки, визначені чинним законодавством, за результатами такого розгляду заяви позивачеві була надана (направлена 19.10.2017 року на адресу позивача) вмотивована відповідь (прийнято відповідачем відповідне рішення) у формі листа-відповіді за вих. 8326 від 19.10.2017 року.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, на позивача покладено обов'язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про бездіяльність відповідача при розгляді заяви-запиту позивача від 21.09.2017 року з урахуванням того, що відповідачем була надана мотивована відповідь за вих. № 8326 від 19.10.2017 року на заяву-запит позивача від 21.09.2017 року у терміни, встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

В той же час, відповідачем на адресу суду надано належні докази, які свідчать про надання вмотивованої відповіді позивачеві на його заяви-запиту позивача від 21.09.2017 року, а тому вищенаведені докази спростовують бездіяльність відповідача при розгляді заяви-запиту позивача від 21.09.2017 року, на які позивач посилається у позові.

Судом відхиляються посилання позивача на те, що його заява-запит розглянута з порушенням Закону України «Про звернення громадян» з огляду на неповідомлення його про день, час і місце розгляду та за його відсутності без урахування його думки, оскільки як передбачено ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. Позивач у своїй заяві-запиті не зазначав про своє бажання бути присутнім при її розгляді, просив відповідь направити йому на поштову адресу, тому рішення за результатами розгляду заяви-запиту приймалось за відсутності позивача.

Не заслуговують на увагу вимоги позивача відхилити надані відповідачем його доводи та міркування та заперечення, викладені у відзиві та виключити документи, які знаходяться в матеріалах справи, в яких відсутня дата ознайомлення з ними позивача та його підпис.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 13.03.2018 р. отримав копію ухвали суду від 06.03.2018 р., про що свідчить підпис представника на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.17). Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали суду та до початку розгляду справи по суті (а.с.20-23,24,25-26,27).

Відповідно до ч.2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.3 статті 79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З вищевикладеного вбачається, що оцінка судом доказів, поданих сторонами, відбувається тільки за внутрішнім переконанням і лише на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Тобто, суд не може, зокрема тільки на вимогу однієї із сторін, надавати перевагу одному доказу, виключаючи доказ, поданий протилежною стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при прийнятті відповідачем письмової відповіді при розгляді заяви-запиту позивача від 21.09.2017 року згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача не допущена, а прийняте у формі письмової відповіді листа відповідача за вих. № 8326 від 19.10.2017 року за заявою-запитом позивача від 21.09.2017 року прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стосовно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 права на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, належним оформленням трудових відносин, чим встановити порядок забезпечення ОСОБА_3 у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності правом на соціальний захист суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються повноваження суду при вирішенні справи.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

При цьому, диспозиція зазначеної вище ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, не містить такого способу захисту, як визнання відповідним адміністративним судом права, у тому числі, і на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також належне оформлення трудових відносин, що, враховуючи також відсутність підтвердження останнього будь-якими належними доказами в розумінні ст.94 КАС України позивачем у справі, має логічним наслідком відмову в задоволенні наведеної вище позовної вимоги.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача протягом 15 днів надати відповідно до законодавства належну, обґрунтовану відповідь та документи на запит від 21.09.2017 року, оскільки судом встановлено, що відповідачем була надана вмотивована відповідь на питання позивача викладені у його заяві-запиті.

Також не можуть бути задоволені і позовні вимоги позивача з приводу допуску негайного виконання рішення суду, так як суд не знайшов підстав для задоволення даного позову з урахуванням досліджених судом вищенаведених документів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 77, 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, місце проживання: 50083, АДРЕСА_1, до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, ЄДРПОУ - 34488840, місцезнаходження 50077, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Короленка, будинок 1А, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.07.2018 року.

Суддя: