Справа № 243/1485/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 243/1485/17

адміністративне провадження № К/9901/17931/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Коваленко Н. В., Кравчука В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 243/1485/17

за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (у складі судді Манаєва І. М.) від 14 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Васильєвої І. А., Василенко Л. А., Сіваченко І. В.) від 12 квітня 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії;

- зобов'язати поновити нарахування та виплату йому пенсії, сплатити заборгованість за період, починаючи з серпня 2014 року, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем (АТ «Ощадбанк»).

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії з серпня 2014 року та порушення його конституційних прав.

3. Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії з липня 2014 року; зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з липня 2014 року на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем у акціонерному товаристві Ощадбанк.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, постанови нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та відмовлено у задоволенні клопотання щодо зупинення виконання оскаржуваних рішень.

6. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

7. 07 лютого 2018 року касаційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 243/1485/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

8. Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

9. Станом на 04 липня 2018 року відзиву або заперечень на касаційну скаргу до суду не надходило.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, з 30 травня 2016 року перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні ПФУ в Донецькій області на підставі розпорядження від 30 травня 2016 року № 72101 та отримує пенсію, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1.

11. Відповідно до довідки від 22 грудня 2015 року № НОМЕР_2 позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (з м. Маківки Донецької області до с. Маяки, вул. Підлісної Слов'янського району Донецької області).

12. З довідки від 09 березня 2017 року, наданої Слов'янським об'єднаним управлінням ПФУ в Донецькій області «Про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії позивачем» вбачається, що пенсія не виплачується останньому з липня 2014 року, при цьому відповідач обумовлює припинення виплати позивачу пенсії результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Слов'янської районної державної адміністрації, яка містить особливість «переселенець не зареєстрований» (код 93).

13. Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з липня 2014 року з посиланням на те, що електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_2 містить особливість «переселенець не зареєстрований» (код 93), обумовлюючи припинення вимогами Постанов Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365, «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01 жовтня 2014 року № 509, «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637, та як наслідок, наявність підстав для поновлення, нарахування та виплати пенсії позивачу.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з липня 2014 року є протиправними, а тому відповідач зобовязаний відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з липня 2014 року та виплатити заборгованість, з перерахуванням її на рахунок в Ощадбанку, відкритий на ім'я позивача, який був ним зазначений раніше, відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, суд з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийшов за межі заявлених позовних вимоги та зобов'язав відповідача відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з липня 2014 року, оскільки відповідно до наданих відомостей за особовим рахунком позивача, виплата пенсії йому була припинена саме з липня місяця 2014 року.

15. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суди попередніх інстанцій застосували положення Конституції України (ст. 24, 46), практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06 від 07 листопада 2013 року), рішення у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08 липня 2004 року) та виходили з наступного законодавчого регулювання спірних правовідносин:

16. Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

17. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

18. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

19. Суди попередніх інстанцій, встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, вказали на протиправність таких дій відповідача та зобов'язали об'єднане управління ПФУ здійснити нарахування та виплату належної позивачці пенсії.

20. Також суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

21. Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1У, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що вимоги ОСОБА_2 безпідставні та суперечать чинному законодавству і, як наслідок, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно інформації, що міститься в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка на ОСОБА_2 відкликана, та за наслідками перевірки прийнято рішення про невідповідність відомостей про місце проживання, тощо, у зв'язку із чим законних підстав для відновлення пенсійних виплат не має. Оскільки, відповідно вимог чинного законодавства, виплата пенсії здійснюється за місцем осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Стверджує, що в Управління відсутні законні підстави для відновлення пенсійних виплат ОСОБА_2

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

24. Погоджуючись з оцінкою спірних правовідносин судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

25. Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

26. У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

27. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

28. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

29. У доводах касаційної скарги відповідач як на підставу для припинення виплати пенсії позивачу покликається на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

30. Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

31. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

32. Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

33. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

34. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

35. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

36. З огляду на викладене Суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з липня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

37. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог позивача.

38. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

39. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

41. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 243/1485/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя Н. В. Коваленко

Суддя В. М. Кравчук