Справа № 813/3013/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/658/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

представник позивача: ОСОБА_1

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м.Львів, повний текст постанови складено 05 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

28.08.2017 року ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області та просив:

- визнати протиправними дії щодо внесення пропозиції про притягнення лейтенанта поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.07.2017 року за №2531 про накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції в частині звільнення лейтенанта поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.08.2017 року за №634 о/с в частині звільнення лейтенанта поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП; поновлення на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП, лейтенанта поліції з 16.08.2017 року;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції ГУ Національної поліції у Львівській області;

- стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірні накази не ґрунтуються на вимогах закону, видані відповідачем за відсутності належних на те правових підстав та з порушенням встановленого порядку. В оскаржуваних наказах не відображено які саме норми законодавства порушено позивачем, як і не відображено посилання на докази, якими підтверджуються факти вчинених порушень службової дисципліни.

Вважає, що встановлені під час службового розслідування факти не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 не допускав порушень щодо громадянки ОСОБА_3, а також не виїжджав за межі регіону несення служби на визначеному маршруті.

Єдиним доказом відповідача є скарга ОСОБА_3, а також обставина вимкнення робочого планшету, проте позивач звертає увагу суду на те, що такі обставини не могли бути підставами для звільнення, оскільки скарга гр. ОСОБА_3 не підтверджується жодними доказами, а планшет вимкнувся в силу розрядження батареї.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 28.07.2017 року за №2531 про накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції в частині звільнення інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_2.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.08.2017 року за №634 о/с в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 17.08.2017 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Ген.Григоренка, 3, на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що мешкає за адресою АДРЕСА_1 (двадцять шість тисяч дев'ятсот одна) грн. 49 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7162 грн. (сім тисяч сто шістдесят дві) грн. 07 коп., за виключенням податків та інших обов'язкових платежів, звернено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Головним управлінням Національної поліції у Львівській області (далі - апелянт, ГУНП у Львівській області) подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт наполягає на тому, що всі, без винятку дії посадових осіб суб'єкта владних повноважень ГУ Національної поліції у Львівській області, що пов'язані з підготовкою та видання наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення: служби в поліції, були вчинені з неухильним дотриманням вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України

та інших нормативних актів.

Зокрема звертає увагу суду на те, що 16.06.2017 року Стрийською місцевою прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження № 0000022 за ч. 3 ст. 368 КК України по факту вимагання та отримання неправомірної вигоди працівниками Стрийського ВПГУНП у Львівській області.

ГУНП у Львівській області вважає, що службове розслідування відносно позивача проведено на законних підставах, відповідно до вимог Статуту, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС № 230 від 12.03.2013року, повно та об'єктивно, жодних порушень у його проведенні судом не встановлено, та у строк визначений чинним законодавством, що підтверджує письмовий доказ - висновок службового розслідування, затверджений начальником ГУНП у Львівській області 18.07.2017, який позивачем не оскаржувався.

Факт виникнення 29.05.2017року в м. Моршині, Стрийського району, Львівської області конфлікту між громадянкою ОСОБА_3 та лейтенантом поліції ОСОБА_2 і старшим сержантом поліції ОСОБА_4 підтверджується поясненнями самої ОСОБА_3, громадянки ОСОБА_5, а також частково старшого сержанта поліції ОСОБА_6, при цьому заперечення даного інциденту ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід розцінювати як проявлена нещирість під час проведення службового розслідування.

Відтак апелянт вважає, що службовим розслідуванням встановлено, що позивач неналежно виконував свої службові обов'язки, допустив грубе порушення законності та дисципліни, а підставою дисциплінарної відповідальності став дисциплінарний проступок, визначення якому дає ст.2 Статуту - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції всебічно та повно досліджено всі матеріали справи, суд правомірно прийшов до висновку, що накази відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції є протиправними і підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки матеріалами службового розслідування, обставини вчинення позивачем проступків ґрунтуються виключно на свідченнях громадянки ОСОБА_3, яка є заявником у кримінальному провадженні та являється зацікавленою особою. При цьому, інші докази (показання свідків, фото, відеоматеріали тощо), які б підтверджували обставини, викладені у зверненні громадянки ОСОБА_3в матеріалах справи відсутні.

Також, звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних доказів того, що службовий планшет позивача та його напарника був відключений від системи, і те що вони виїхали за межі зони обслуговування, натомість довідка долучена відповідачем засвідчує, що планшет знаходився в межах району обслуговування.

З приводу наявності порушеного кримінального провадження щодо обставин, які були підставою проведення службового розслідування, вважає, що дане кримінальне провадження не було підставою для винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №2531 від 28.07.2017 року, за порушення службової дисципліни, ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, професійного виконання своїх службових обов'язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, що виразилось у самовільному залишенні зони обслуговування, не складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, порушенні процедури з'ясування обставин керування водіями транспортними засобами у стані сп'яніння, на інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №634 о/с від 16.08.2017 року (по особовому складу), відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 /у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ лейтенанта поліції ОСОБА_2 /НОМЕР_2/, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП, з 16.08.2017року, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 01 січня по 31 липня 2017 року, у кількості 18 календарних днів основної відпустки. Стаж служби у поліції становить: 5 років 00 місяців 06 днів.

Підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали обставини, які зазначені у висновку службового розслідування, а саме те, що 29.05.2017року, близько 00:15, під час несення служби на службовому автомобілі у складі групи реагування патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП, інспектор сектору реагування патрульної поліції №4 вказаного відділу поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 та поліцейський цього ж підрозділу старший сержант поліції ОСОБА_4, перебуваючи у м. Моршин Стрийського району Львівської області, здійснивши зупинку автомобіля «Сузукі», під керуванням громадянки ОСОБА_3 за ст.122 КУпАП, порушили процедуру з'ясування обставин керування водієм транспортним засобом з ознаками сп'яніння, не доставивши ОСОБА_3 до спеціалізованого медичного закладу для проведення медичного огляду на стан сп'яніння. Крім цього, під час несення служби на визначеному маршруті, самовільно без дозволу та доповіді керівництву, залишили зону обслуговування та виїхали у м.Болехів Івано-Франківської області, чим грубо порушили службову дисципліну, вимоги ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, професійного виконання своїх службових обов'язків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина друга статті 11 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Відповідачем мають об'єктивно враховуватись при визначенні виду дисциплінарного стягнення тяжкість, обставини, за яких вчинений дисциплінарний проступок, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку, відповідачем було застосовано крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби без врахування обставин, які передбачені ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, при застосування дисциплінарного стягнення, оскільки матеріалами справи не підтверджено обставин, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку. За таких обставин, накази відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції є протиправними і підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року N3460-IV (далі - Дисциплінарний Статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013року №230 (далі - Інструкція № 230).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

В силу вимог пунктів 1, 3, 4, 5ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з положеннями ст.19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 названого статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст.5 Дисциплінарного Статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного Статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

В силу вимог ст.12 Дисциплінарного Статуту звільнення з органів внутрішніх справ є найсуворіших видів дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ст.14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а також компетенція структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні визначені Інструкцією №230.

Відповідно до п.2.1 Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (надалі - особами РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (п.2.6Інструкції №230).

Згідно з п.8.1Інструкції №230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування.

Відповідно до п.5.4, якщо вину особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали обставини, які зазначені у висновку службового розслідування, а саме те, що 29.05.2017року, близько 00:15, під час несення служби на службовому автомобілі у складі групи реагування патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП, інспектор сектору реагування патрульної поліції №4 вказаного відділу поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 та поліцейський цього ж підрозділу старший сержант поліції ОСОБА_4, перебуваючи у м. Моршин Стрийського району Львівської області, здійснивши зупинку автомобіля «Сузукі», під керуванням громадянки ОСОБА_3 за ст.122 КУпАП, порушили процедуру з'ясування обставин керування водієм транспортним засобом з ознаками сп'яніння, не доставивши ОСОБА_3 до спеціалізованого медичного закладу для проведення медичного огляду на стан сп'яніння. Крім цього, під час несення служби на визначеному маршруті, самовільно без дозволу та доповіді керівництву, залишили зону обслуговування та виїхали у м. Болехів Івано-Франківської області, чим грубо порушили службову дисципліну, вимоги ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, професійного виконання своїх службових обов'язків.

Апелянт зокрема у поданій апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що факт виникнення 29.05.2017року в м. Моршині, Стрийського району, Львівської області конфлікту між громадянкою ОСОБА_3 та лейтенантом поліції ОСОБА_2 і старшим сержантом поліції ОСОБА_4 підтверджується поясненнями самої ОСОБА_3, громадянки ОСОБА_5, а також частково старшого сержанта поліції ОСОБА_6. Проте з пояснень поліцейського ОСОБА_6, які зазначені у висновку службового розслідування, останній не підтверджує факт виникнення 29.05.2017 року конфлікту між позивачем та гр. ОСОБА_3, оскільки вказує, що під час несення служби заступили на чергування по охороні публічного порядку в м. Стрию у Сколівському напрямку (зона № 4) 28.05.2017 року о 20:00 год. та в м. Моршин не заїжджали. Натомість 09.06.2017 року він заступив на чергування спільно з інспектором ОСОБА_2, під час якого ним був зупинений автомобіль «БМВ Х5» під керуванням гр. ОСОБА_3, котра порушила правила дорожнього руху. Під час спілкування з останньою до них підійшов ОСОБА_2, після чого дана громадянка сказала, що впізнала його, оскільки він її зупиняв, проте він не чув, щоб остання повідомляла, що ОСОБА_2 вимагав чи отримував від неї гроші (а.с. 29-31)

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення позивачем порушень, які зазначені у оскаржуваному наказі та встановлені в матеріалах службового розслідування ґрунтуються виключно на свідченнях громадянки гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_3, яка є заявником у кримінальному провадженні та являється зацікавленою особою.

При цьому, інші докази (показання свідків, фото, відеоматеріали, тощо), які б підтверджували обставини, викладені у зверненні громадянки ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

Апелянтом до апеляційної скарги долучено лист Головного управління національної поліції у Львівській області від 18.07.2017 року № 222/21/1-2017 у якому зазначено, що за інформацією геоінформаційної підсистеми ІТС Національної поліції в період часу з 22.00 год. 28.05.2017 по 08.00 год. 29.05.2017 року перетину адміністративного кордону Львівської області в напрямку Івано-Франківської області службовими автомобілями Стрийського ВП не зафіксовано. Проте у вказаний проміжок часу зафіксовано знаходження патрульного автомобіля з планшетним пристроєм ГО 18896 (000144С889ВЮВЕЕ) на автодорозі в напрямку Моршин - Баня Лисовицька - Болехів.

В період часу близько 00.15 - 01:30 29.05.2017 року вказаний пристрій був відсутній на зв'язку в інформаційній системі«Цунамі» (відсутня передача ОР8 координат з пристрою на сервер).Також встановлено, що працівник Стрийського ВП ОСОБА_7 в 20 год. 33 хв. 28.05.2017 зареєструвався на вказаному планшетному пристрою підкористувачем L46U300348.

Додатково в листі проінформовано, що жорсткої прив'язки планшетного пристрою за автомобілем не має. Під час реєстрації користувача в системі «Цунамі» працівник поліції повинен ввести свій логін, позивний, марку автомобіля та його номер.

Проте, даний лист не підтверджує ту обставину, що позивач вчинив проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни, відповідачем не надано доказів того, що службовий планшет позивача та його напарника був відключений від системи умисно, а також не підтверджено ту обставину, що вони виїхали за межі зони обслуговування.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали службового розслідування щодо позивача, колегія суддів вважає, що не достатньо доказів, які б безперечно вказували на порушення позивачем службової дисципліни, у зв'язку з чим його було б обґрунтовано притягнуто до дисциплінарної відповідальності та правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Що стосується розпочатого 16.06.2017року Стрийською місцевою прокуратурою Львівської області кримінального провадження № 0000022 за ч. 3 ст. 368 КК України по факту вимагання та отримання неправомірної вигоди працівниками Стрийського ВПГУНП у Львівській області на яке звертає увагу апелянт, слід зазначити, що дане кримінальне провадження не було підставою для винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, на час затвердження висновку службового розслідування 18.07.2017 року так і станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у кримінальному провадженні нікому з працівників поліції про підозру не повідомлялось, натомість представник позивача повідомила, що ОСОБА_9 має у даному кримінальному провадженні статус свідка.

Стосовно твердження апелянта про те, що позивачем не оскаржувався висновок про результати службового розслідування, який затверджений 17.07.2017року, колегія суддів звертає увагу, що висновком службового розслідування лише фіксуються виявлені в ході службового розслідування порушення.Вказаний висновок службового розслідування не є рішенням суб'єкта владних повноважень, який має обов'язкову силу для виконання, і не спричиняє виникнення наслідків для суб'єктів публічно-правових відносин інакших, ніж обов'язок відповідної особи щодо його розгляду. На підставі висновку службового розслідування в подальшому згідно з пунктом 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України відповідною посадовою особою (начальником) може прийматись відповідне рішення, яке і може бути оскаржено заінтересованою особою.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії посадових осіб відповідача, щодо внесення пропозиції про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі задоволенню не підлягають, оскільки суд при вирішенні питання щодо правомірності дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав наявність права у позивача на отримання середнього заробітку за період із 17.08.2017року по 05.12.2017року. Також суд не вбачає допущення порушень судом першої інстанції при здійсненні розрахунку суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, оскільки такий розрахунок здійснено згідно постанови КМУ від 08.02.1995року № 100.

Згідно приписів пункту 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленуму Верховного Суду України, в якому зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати відповідно дост. 139 КАС Українистягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі №813/3013/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 05.07.2018 року.