Справа № 626/830/18
Суддя: Рибальченко І. Г.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 626/830/18
Провадження № 2-а/626/35/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

04.07.2018 м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 4 батальйону УПП у м.Харків лейтенанта поліції Маренича Олега Миколайовича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 14 квітня 2018 року відносно позивача лейтенантом поліції Маренич О.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА №360484 за порушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення передбачений ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини вказані в позові, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення щодо подій 14 квітня 2018 року.

Відповідач лейтенант поліції Маренич О.М. до суду не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника ОСОБА_2., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №360484, ОСОБА_1 14.04.2018 року о 02 год. 34 хв. керувала транспортним засобом Honda dio , номерний знак НОМЕР_1 , на 104 км автодороги М18 без мотошолома та не мала права керування транспортним засобом, чим порушила вимоги п. 2.1 "а" та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. На неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

На підставі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.).

Таким чином, забороняється експлуатація транспортного засобу без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, водій транспортного засобу повинен мати його при собі та на вимогу працівника поліції пред'явити цей документ для перевірки.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в суді пояснила , що вона керувала транспортним засобом 14.04.2018 року в нічний час, коли її зупинили працівники полііції. При цьому вона мала намір проїхати незначну відстань та рухалася з невеликою швидкістю, приблизно 15 км/год. Спеціальний шолом не вдягала, він знаходився на кермі мопеда. Посвідчення водія відповідної категорії вона не має, про що і повідомила поліцейським. У неї вимагали кошти, а коли вона відмовила склали постанову за ч.1 ст.126 КУпАП. На місці будь-яких документів не підписувала, тому постанова була направлена їй поштою. На думку позивача, відповидач порушив її права і не повідомив про права згідно КУпАП, тому його дії є незаконними, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП необхідно скасувати.

Крім того, представник позивача, не спростовуючи факту керування 14.04.2018 року ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, зазначила, що дії працівника поліції Маренич О.М. є неправомірними, оскільки в діях позивача вбачаються ознаки ч.2 ст.126 КУпАП, що передбачають відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Таким чином, суд вважає, що дії позивача суперечили вимогам п.2.1"а" ПДР України, де вказано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Для спростування даного факту суду не було надано відповідних доказів.

Судом встановлена правомірність дій працівника патрульної поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань, та розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт порушення п.2.1"а" ПДР України позивачем, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в її діях порушення п.2.1 "а" ПДР України, та правомірності притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги заперечення позивача, оскільки ці твердження є непослідовні, суперечливі і не відповідають встановленим обставинам по справі, а тому аналізуючи наведені факти, приймаючи до уваги, те що дотримання правил дорожнього руху є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, суд приходить до переконання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а згідно вимог ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Особи які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, правомірним та законним, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 9, 22, 121, 251, 258, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ :

В адміністративному позові ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 4 батальйону УПП у м.Харків лейтенанта поліції Маренича Олега Миколайовича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя