Справа № 826/9251/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9251/17 Головуючий у 1-ій інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 рокух м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О., Літвіної Н.М., Борейко Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Лебідь» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Лебідь» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фермерське господарство «Лебідь» звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішення ДФС України від 11.07.2017 р. №15004/6/99-99-14-05-02-15 про розгляд скарги та наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 28.12.2016 р. №851 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р.».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2018 р. у задоволенні позову відмовлено. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що призначення перевірки на виконання постанови слідчого зумовлює виникнення у податкового органу обов'язку з її проведення без дослідження підстав, правомірності чи законності її призначення, адже оцінка відповідності таких дій вимогам чинного законодавства повинна надаватися у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом. Крім того, суд підкреслив, що наказ та повідомлення були вручені, відповідно до чинного законодавства та в установлений строк, оскаржуваний наказ містить всі передбачені вимогами Податкового кодексу України реквізити, а відтак ГУ ДФС у Хмельницькій області набуло право на проведення перевірки ФГ «Лебідь». Поряд з цим, суд зазначив, що рішення ДФС України прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, що виключає можливість його скасування. Крім іншого, суд зауважив, що скасування судом апеляційної інстанції ухвали слідчого судді про призначення перевірки не має правових наслідків щодо спірних правовідносин, адже у подальшому слідчим суддею було постановлено нову ухвалу про проведення перевірки ФГ «Лебідь» за аналогічний період.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Фермерське господарство «Лебідь» звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт мотивує свої вимоги тим, що, по-перше, судом першої інстанції не було враховано, що наказ про призначення перевірки позивачу не надходив, а надання дозволу на проведення перевірки не можна ототожнювати з призначенням перевірки, по-друге, посилання суду першої інстанції на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 р. №408 є безпідставним та не стосується матеріалів справи, по-третє, суд залишив поза увагою, що скасування ухвали про призначення перевірки тягне за собою скасування наказу про її проведення незалежно від підстав для скасування судового рішення, по-четверте, прийнята у подальшому ухвала від 30.08.2017 р. про призначення перевірки не поширює свою дію на спірні правовідносини, по-п'яте, на момент складання акту перевірки ФГ «Лебідь» було зареєстровано в іншій податковій інспекції іншої області, а тому ГУ ДФС у Хмельницькій області не мало права на проведення перевірки, по-шосте, право на судове оскарження не ставиться у залежність від реалізації акту індивідуальної дії, по-сьоме, повідомлення про проведення перевірки не було вручено позивачу в установлені законом порядку та спосіб.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2018 р. задоволено клопотання ГУ ДФС у Хмельницькій області та забезпечено проведення судового засідання 19 червня 2018 р. у режимі відеоконференції, яке у подальшому було відкладено на 03 липня 2018 р.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Хмельницькій області просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що отримання дозволу на проведення перевірки зумовлює виникнення у контролюючого органу обов'язку з її проведення без надання оцінки підставам призначення такої перевірки, прийнятою, у порядку КПК України, ухвалою суду встановлено правомірність призначення перевірки, матеріалами справи підтверджується вручення позивачу наказу та повідомлення особисто 28 грудня 2016 р. та засобами поштового зв'язку 07 січня 2018 р. Крім того, зазначає, що, 11 січня 2017 р., перебуваючи у приміщенні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Хмельницькій області, керівник ФГ «Лебідь» відмовився від отримання запиту про надання документів, що, на переконання відповідача, свідчить про обізнаність позивача про проведення перевірки. Крім іншого, наголошує, що оскаржуваний наказ є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом виконання.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фермерське господарство «Лебідь» зареєстроване Полонським районним управлінням юстиції Полянського району Хмельницької області 09.02.2000 р. за №22787259, має , місцезнаходження: Хмельницька область, Полонський район, село Велика Березна, основний вид діяльності - змішане сільське господарство (а.с. 15-19).

Крім того, матеріали справи свідчать, що на адресу ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшла ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 у справі №686/24793/16-к (а.с. 75-76), якою надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000065 від 21.12.2015 р. документальної позапланової невиїзної перевірки в діяльності ФГ «Лебідь» (, юридична адреса: Хмельницька область, Полонський район, село Велика Березна) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. Крім того, проведення перевірки доручено працівникам ГУ ДФС у Хмельницькій області.

На виконання вимог даної ухвали, ГУ ДФС у Хмельницькій області 28.12.2016 р. видано наказ №851 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФГ «Лебідь», яким, відповідно до п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, приписано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., терміном п'ять робочих днів, починаючи з 10.01.2017 р. (а.с. 72-73).

У зв'язку з прийняттям даного наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області складено повідомлення від 28.12.2016 р. №121 про проведення перевірки (а.с. 74).

За наслідками проведення у період з 10.01.2017 р. по 18.01.2017 р. документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області складено акт від 25.01.2017 р. №0017/22-01-14-04/30895143 (а.с. 42-50).

Стверджуючи, що жодною інформацією про призначення та проведення перевірки ФГ «Лебідь» не володіло, адвокат підприємства звернувся до керівника ГУ ДФС у Хмельницькій області із адвокатським запитом від 29.05.2017 р. №2905/1, в якому просив не пізніше п'яти робочих днів з дня його отримання надати належним чином завірені копії документів, які стали підставою для проведення перевірки, а також матеріалів та рішень, складених чи прийнятих за її наслідками (а.с. 26-30).

Листом від 02.06.2017 р. №7340/10/22-01-14-06-10 ГУ ДФС у Хмельницькій області надало ФГ «Лебідь» запитувані документи (а.с. 31-33).

Не погоджуючись з прийнятим ГУ ДФС у Хмельницькій області наказом від 28.12.2016 р. №851 про проведення перевірки, ФГ «Лебідь» оскаржило його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка за результатами розгляду скарги позивача від 13.06.2017 р. №13064/8 (а.с. 109-118) рішенням від 11.07.2017 р. №15004/6/99-99-14-05-02-15 (а.с. 61-63) відмовила у задоволенні скарги позивача, зазначивши, що вимоги Податкового кодексу України щодо проведення документальної позапланової перевірки ФГ «Лебідь» ГУ ДФС у Хмельницькій області було дотримано.

Позивач, не погоджуючись із даним наказом ГУ ДФС у Хмельницькій області, а також з рішенням ДФС України за результатами розгляду скарги на нього, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписи пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначають, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин - отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Тобто, для виникнення у контролюючого органу права на проведення документальної позапланової перевірки за пунктом 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України необхідна обов'язкова наявність таких умов у сукупності:

- отримання рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора;

- винесення такого рішення відповідно до закону.

Відсутність будь-якої з передбаченої п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України умов позбавляє контролюючий орган права на проведення документальної позапланової перевірки платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, підставою для прийняття ГУ ДФС у Хмельницькій області наказу від 28.12.2016 р. №851 було визначено ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р.у справі №686/24793/16-к, прийнятої у рамках кримінального провадження №0000065 від 21.12.2015 р.

Водночас, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2017 р. у справі №686/24793/16-к було частково задоволено апеляційну скаргу адвоката Іваненка Т.М. - скасовано ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р. про задоволення клопотання слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області та надання по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 21.12.2015 р., дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки ФГ «Лебідь» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., та призначено новий розгляду в суді першої інстанції (а.с. 54-57).

Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано ухвалу слідчого судді, яка була підставою для винесення ГУ ДФС у Хмельницькій області оскаржуваного наказу.

У контексті наведеного, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення Європейського суду з прав людини у справах у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» наголосив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Хасан і Чаус проти Болгарії).

Таким чином, оскільки, як було встановлено раніше, на момент винесення наказу від 28.12.2016 №851 була чинною ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к, яка стала підставою для прийняття оскаржуваного позивачем індивідуального акту, проте в установленому КПК України порядку була скасована як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом протиправно винесено наказ від 28.12.2016 р. №851, адже підстави, які лягли в основу для його прийняття, визнані незаконними шляхом скасування ухвали від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к.

Тобто, винесення рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки не відповідно до закону унеможливлює виникнення у контролюючого органу права на її проведення на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

З наведеного випливає, що і на момент розгляду справи судом першої інстанції, і на час перегляду судом апеляційної інстанції даної справи відсутні підстави у вигляді ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к для прийняття ГУ ДФС у Хмельницькій області наказу від 28.12.2016 р. №851, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування даного індивідуального акту.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що Податковий кодекс України не містить імперативного припису про необхідність зазначення у резолютивній частині рішення суду (слідчого судді) щодо призначення перевірки саме формулювання «призначити перевірку», а тому формулювання «надати дозвіл на проведення перевірки» у контекстному співвідношенні до заявленого у клопотанні слідчого вимог дає підстави для висновку, що такий акт слідчого судді є рішенням про призначення перевірки платника податків.

При цьому, подальше прийняття слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ухвали від 30.08.2017 р. у справі №686/24793/16-к про надання дозволу на проведення у кримінальному провадженні №0000065 від 21.12.2015 р. документальної позапланової невиїзної перевірки в діяльності ФГ «Лебідь» (, юридична адреса: Хмельницька область, Полонський районі, с. Велика Березна) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. (а.с. 77) немає жодного правового значення для розгляду і вирішення даного спору, адже, як вже неодноразово було зазначено вище, підставою для проведення перевірки ФГ «Лебідь» та прийняття наказу від 28.12.2016 р. №851 була ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к, яка скасована Апеляційним судом Хмельницької області 15.06.2017 р.

Посилання ГУ ДФС у Хмельницькій області на те, що наказ від 28.12.2016 р. №851 вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту, судова колегія вважає помилковим, оскільки, як вірно підкреслив апелянт, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Крім того, у постановах від 27.01.2015 р. у справі №21-425а14 та від 16.02.2016 р. у справі №826/12651/14 Верховний Суд України висловив позицію, згідно якої, нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відтак, з огляду на гарантоване міжнародним та національним законодавством право особи на судовий захист, посилання контролюючого органу на те, що наказ є актом одноразового застосування, вичерпує свою дії фактом виконання та у подальшому не може бути предметом судового оскарження є безпідставним.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з посиланням апелянта на те, що у межах установленого законом строку його не було повідомлено про проведення перевірки, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Тобто, обов'язковою передумовою для виникнення у контролюючого органу правомочності на початок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків є надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, повідомлення від 28.12.2016 р. №121 про проведення перевірки та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки було отримано ОСОБА_7 - керівником ФГ «Лебідь» 28.12.2016 р., про що свідчить розписка останнього №121 (а.с. 74).

При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що достовірність та автентичність підпису ОСОБА_7 на повідомленні від 28.12.2016 р. №121 позивачем не спростовується.

Подальше ж надсилання контролюючим органом повідомлення про проведення перевірки із копією наказу про її проведення засобами поштового зв'язку, як і відображення лише даної інформації в акті перевірки від 25.01.2017 р. №0017/22-01-14-04/30895143 не спростовує встановлені вище обставини вручення даних документів особисто керівнику підприємства 28.12.2016 р.

Колегією суддів відхиляється, як безпідставне, посилання ГУ ДФС у Хмельницькій області у відзиві на апеляційну скаргу на те, що 11.01.2017 р., перебуваючи у приміщенні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Хмельницькій області, керівник ФГ «Лебідь» відмовився від отримання запиту про надання документів, що, свідчить про обізнаність позивача про проведення перевірки, оскільки станом на 11.01.2017 р. призначена, згідно наказу від 28.12.2016 р. №851, перевірка вже розпочалася, а тому події, що відбулися після 10.01.2017 р. (дата початку проведення перевірки) не мають жодного правового впливу на дослідження обставин своєчасності повідомлення платника податку про початок перевірки.

Твердження апелянта про об'єктивну неможливість отримання оскаржуваного наказу від 28.12.2016 р. №851 та повідомлення від 28.12.2016 р. №121 засобами поштового зв'язку 07.01.2017 р., оскільки цей день був неробочим, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що ГУ ДФС у Хмельницькій області не наділено повноваженнями здійснювати контроль за роботою поштової служби.

Крім того, судовою колегією не може братися до уваги надана позивачем роздруківка результатів відстеження поштового відправлення №672, в якій зазначено дату отримання листа 12.01.2017 (а.с. 38), з огляду на те, що, згідно відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв'язку, у правому верхньому куті рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37) вже 11.01.2017 р. останнє було направлено відправнику - ГУ ДФС у Хмельницькій області.

Викладеними вище обставинами спростовується, поряд з іншим, посилання ФГ «Лебідь» в апеляційній скарзі на відсутність у ГУ ДФС у Хмельницькій області повноважень на проведення перевірки підприємства з огляду на те, що з 29.11.2016 р. позивача взято на облік у Державній податковій інспекції у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, зважаючи на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2011 р. №1588 затверджено Порядок обліку платників податків і зборів (далі - Порядок №1588).

Відповідно до пп. 2 п. 10.13 Порядку №1588, у разі зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду до закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

Згідно абз. 2 п. 10.14 Порядку №1588, після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та контролюючий орган вже повідомив платника податків про її проведення.

Відтак, до закінчення податкового періоду поточного бюджетного періоду до закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

Тобто, зняття ФГ «Лебідь» з податкового обліку у Славутській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області 29.11.2016 р. та постановка на облік у Державній податковій інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області свідчить, що до 31.12.2016 р. позивач перебував за неосновним місцем обліку у Славутській ОДПІ.

Отже, оскільки призначення перевірки та повідомлення контролюючим органом платника податків про її проведення здійснено 28.12.2016 р., ГУ ДФС у Хмельницькій області мало право на проведення документальної невиїзної позапланової перевірки ФГ «Лебідь» за неосновним місцем обліку у січні 2017 р.

Водночас, зважаючи на встановлені вище обставини та враховуючи скасування в установленому порядку судом апеляційної інстанції ухвали слідчого судді від 15.12.2016, яка визначена підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь» згідно пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний наказ від 28.12.2016 р. №851 прийнятий без достатніх на те правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку висновкам Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 р. у частині відповідності вимогам чинного законодавства оскаржуваного позивачем рішення Державної фіскальної служби України від 11.07.2017 р. №15004/6/99-99-01-05-02-15, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 56.1 - 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписи п. 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України визначать, що рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 (далі - Порядок №916).

Пунктом 1 розділу ІХ Порядку №916, передбачено, що контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.

Згідно п. 2 розділу ІХ Порядку №916, за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень: 1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін; 4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов'язання.

При цьому, за правилами п. 3 Порядку №916, рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

1) у вступній частині рішення зазначаються: найменування платника податків - юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податків; дата отримання скарги (дата і номер визначаються за даними реєстраційної картки або журналу реєстрації вхідної кореспонденції);

2) описова частина рішення має містити: дату і номер рішення контролюючого органу, яке було оскаржено платником податків; вимоги, зазначені у скарзі платника податків, та стислий зміст його позиції; стислий виклад обставин, встановлених перевіркою, та докази, на яких ґрунтуються висновки контролюючого органу;

3) у мотивувальній частині рішення вказуються: результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення; пропозиції (у разі наявності) представника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена; мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, пропозиції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена, за умови, що такі пропозиції були надані контролюючому органу за 5 робочих днів до граничної дати прийняття рішення за скаргою платника податків; або мотиви, з яких висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково; посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, якими обґрунтовано рішення про результати розгляду скарги;

4) у резолютивній частині рішення зазначається висновок про повне чи часткове задоволення скарги або про залишення скарги без задоволення.

У рішенні про результати розгляду скарги також зазначається про право особи, яка подала скаргу, у разі її незгоди з прийнятим рішенням оскаржити таке рішення до контролюючого органу вищого рівня у строки, визначені законодавством, або в судовому порядку.

Отже, мотивувальна частина рішення Державної фіскальної служби України має містити, зокрема, результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення; мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, або мотиви, з яких висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково; посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, якими обґрунтовано рішення про результати розгляду скарги.

Водночас, аналіз змісту оскаржуваного рішення ДФС України від 11.07.2017 р. №15004/6/99-99-14-05-02-15 свідчить, що в останньому жодним чином не відображені обставини, на які посилалося ФГ «Лебідь» у листі від 27.06.2017 р. №2706/1 про долучення додаткових документів, а саме: ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2017 р. у справі №686/24793/16-к (отримані контролюючим органом 27.06.2017 р. вх. №3585/17дв; а.с. 59-60), та не надано даному судовому рішенню жодної правової оцінки. Разом з тим, як вже було неодноразово зазначено вище, скасування судом апеляційної інстанції ухвали слідчого судді має вирішальне значення при наданні оцінки правомірності оскаржуваного наказу від 28.12.2016 р. №851.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що встановлена у ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції протиправність наказу про призначення перевірки свідчить й про помилковість висновків ДФС України щодо його правомірності, колегія суддів, беручи до уваги викладену позицію у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 818/1695/16 щодо можливості оскарження рішень ДФС України за результатами розгляду скарги платника податків, вважає за необхідне скасувати рішення від 11.07.2017 р. №15004/6/99-99-01-05-02-15 як таке, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про безпідставність посилання суду першої інстанції на Постанову Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 р. №408, предмет правового регулювання якої, не охоплює спірні правовідносини, а також необґрунтованість викладення у мотивувальній частині судового рішення позиції щодо неможливості самостійного оскарження акту перевірки та дій посадових осіб щодо його складання, оскільки останні не були предметом судового оскарження.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог СФ «Лебідь», а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Лебідь» задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Фермерського господарства «Лебідь» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №15004/6/99-99-14-05-02-15 від 11.07.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Хмельницькій області №851 від 28.12.2016 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Беспалов О.О.

Літвіна Н.М.

Повний текст постанови виготовлено 09.07.2018 року