Справа № 718/2697/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 718/2697/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мінів О.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

03 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2018 року (ухвалене в м Кіцмань) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Головного управління державної фіскальної служби в Чернівецькій області ОСОБА_3 про скасування постанови № 14 про накладення адміністративного стягнення від 23.11.2017 року за ч. 1 ст. 164-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року позивач звернулась до Кіцманського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до заступника начальника Головного управління державної фіскальної служби в Чернівецькій області ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки вона правопорушення передбачене ч.1 ст.164 - КУпАП не вчиняла, тому вважає, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувану постанову.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували відсутність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст. 164-1 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові обставин.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

21 червня 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на безпідставність доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

03 липня 2018 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судове засідання позивач не з'явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в ході апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_2 в період з 01.01.2014 року по 21.12.2015 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, 2 група, 20%.

23.11.2017 року головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_4 було проведено документальну позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівникам, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 рік по 21.12.2015 рік.

За результатами перевірки встановлено ряд порушень, в тому числі порушення п. 296.1 ст.296 Податкового кодексу України, неналежне ведення книги обліку доходів протягом 2014-2015 років, за що передбачена відповідальність за ч.1ст.164-1 КУпАП, а тому відносно ОСОБА_2 складено протокол №30 від 23.11.2017 року, який отриманий позивачем 23.11.2017 року (а.с.5).

23.11.2017 року заступником начальника Головного управління державної фіскальної служби в Чернівецької області ОСОБА_3 винесено постанову №4 від 23.11.2017 року, якою позивача визнано винною за ч.1ст. 164-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 85 грн., яка отримана ОСОБА_2 23.11.2017 року, про що свідчить її власноручний підпис на звороті, та не заперечувалось останньою в суді першої інстанції (а.с.6).

27.11.2017 року ОСОБА_2 сплатила адміністративний штраф в сумі 85 гривень, що підтверджується квитанцією № 6.

Однак, вважаючи вищевказану постанову протиправною позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до вимог ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Пунктом 296.1. ст.296 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно із статтею 164-1 КУпАП неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку, тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 255 КУпАП встановлено список осіб , які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Так, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи фінансових органів (статті 164, 164-1).

Відповідно до статті 234-2 КУпАП керівником або заступником керівника органу доходів і зборів розглядаються справи про адміністративні правопорушення в тому числі пов'язані із ухиленням від подання декларації про доходи (ст. 164-1).

Згідно п.п.1,3,4,6,9 розділу 3 Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02.07.2016 року № 566 , зареєстрованої у Мін'юсті України 27.07.2016 року за № 1046/29176, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справа розглядається у 15-денний строк з дня одержання органом доходів і зборів (посадовою особою) протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 283 КУпАП постанова має містити: - назву постанови (відповідно до вимог статті 284 КУпАП); - повну назву посади державного інспектора, який виніс постанову, його прізвище, ім'я та по батькові); - дату розгляду справи та номер постанови; - відомості про особу, щодо якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження, місце проживання/реєстрації та роботи або навчання, посада (для посадових осіб), ідентифікаційний номер фізичної особи (за наявності)); - опис обставин, установлених при розгляді справи; - зазначення нормативно-правового акту, який передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення; - розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок та строк її відшкодування; - рішення по справі; - порядок виконання постанови;- порядок і строк оскарження постанови; - порядок набрання чинності постановою; - строк пред'явлення постанови до виконання.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається під підпис або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення особі, стосовно якої винесено постанову, про що робиться відповідна відмітка у справі.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008р. "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень" належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статті 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно протиправності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зважає на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 23 листопада 2017 року заступником начальника Головного управління державної фіскальної служби в Чернівецької області ОСОБА_3 винесено постанову №4 від 23.11.2017 року , якою ОСОБА_2 визнано винною за ч.1ст. 164-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 85 грн. (а.с.6).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови не було дотримано вимог ст.ст. 245,276,280 КУпАП України, та справа про адміністративне правопорушення була розглянута формально.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що зі змісту протоколу № 30 від 23 листопада 2017 року вбачається, що позивач була своєчасно повідомлена інспекторами ДФС в Чернівецькій області про місце і час розгляду справи, про що свідчить її підпис, будь яких клопотання про відкладення розгляду від ОСОБА_5 не надходило, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення правомірно відбувся за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 інспекторами ДФС в Чернівецькій області було роз'яснено права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить її підпис на оскаржуваній постанові.

В той же час, як слідує з наявних в матеріалах справи, а саме з пояснень позивача доданих до протоколу № 30 від 23 листопада 2017 року, ОСОБА_2 визнала факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164-1 КУпАП та сплатила штраф. Будь-яких зауважень чи заперечень вона не подавала, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання ж апелянта на телефонні роздруківки, як на підставу вручення постанови та протоколу їй працівниками Головного управління ДФС України у Чернівецькій області саме 27.11.2017 року, а не 23.11.2017 року, є необґрунтованим, оскільки згідно наданих роздруківок телефонних дзвінків не можливо встановити з якого саме питання зазначені дзвінки були здійсненні. Крім того, вказані обставини заперечувались представником відповідача та поясненнями свідка в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що під час винесення постанови №14 від 23.11.2017 року відповідачем повністю дотримано процедуру розгляду адміністративної справи, така постанова винесена уповноваженою посадовою особою заступником керівника органу доходів і зборів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне ведення книги обліку доходів протягом 2014- 2015 років, а саме щодо наявності розбіжностей між сумою доходу отриманого на розрахунковий рахунок за даними книги обліку доходів і витрат та даними банківських виписок.

На спростування вказаних обставин позивач зазначає, що вказана розбіжність виникла у зв'язку з тим, що поповнення рахунку відбулось ОСОБА_2 власними коштами, які були отримані на підставі договорів позики від 01.01.2014 року, 10.01.2014 року, 14.01.2014 року, що не може розцінюватись, як дохід платника податку.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи апелянта, оскільки вищезазначені договори підтверджують лише отримання відповідних коштів ОСОБА_2 від третіх осіб, але не внесення їх на відповідний рахунок на протязі 2014-2015 років.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться пояснення позивача до протоколу від 23.11.2017 року, в яких позивач зазначає, що вказані в акті перевірки від 20.10.2017 року порушення допущені нею у зв'язку із недосконалим знанням законодавства.

Будь які інші об'єктивні і беззаперечні докази відсутності наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-1 КУпАП, позивачем ні до суду першої інстанцій, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії заступника начальника Головного управління державної фіскальної служби в Чернівецької області ОСОБА_3 щодо винесення постанови №14 від 23.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164-1 КУпАП на позивача є правомірними та законними, у зв'язку з чим вказана постанова не підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7