Справа № П/811/730/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № П/811/730/17

адміністративне провадження № К/9901/21031/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2017р. (головуючий суддя Дегтярьова С.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017р. (головуючий суддя - Бишевська Н.А., судді - Семененко Я.В., Добродняк І.Ю.) у справі за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше травня» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь 47328,21 грн адміністративно-господарських санкцій та 151,44 грн пені за порушення строків сплати санкцій за 2016 рік.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не виконано нормативу по працевлаштуванню інвалідів, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у зв'язку з чим підприємству відповідно до вимог статті 20 цього Закону необхідно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 47328,21 грн за одне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2017р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Згідно частини 1 статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадянських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013р. затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно пункту 1.3 цього Порядку роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Пунктом 2.1 цього Порядку передбачено, що форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Перше травня» є юридичною особою і використовує найману працю.

З метою виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем 19.11.2015р. прийнято наказ №56 «Про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів», відповідно до якого для працевлаштування інвалідів на підприємстві створено два робочі місця - підсобного робітника та черговий з режиму.

Відповідно до поданого відповідачем Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ та розрахунку адміністративно-господарських санкцій середньооблікова кількість штатних працівників становить 39 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, а кількість таких осіб, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особу.

Впродовж 2016 року відповідач щомісячно надавав до районного центру зайнятості звіти форми 3-ПН про наявність вакансій на посаду підсобний робітник та черговий з режиму із зазначенням працевлаштування особи з інвалідністю.

Крім того, судами встановлено, що відповідач неодноразово звертався до голови Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області із вимогою допомогти у пошуку осіб, які мають статус інваліда, мають можливість за станом здоров'я працювати і на даний час шукають роботу, з метою їх працевлаштування на ТОВ «Перше травня».

Із аналогічною вимогою щодо працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідач звертався до Доброволечківського районного центру зайнятості, Центру зайнятості в Доброволечківському районі та Управління соціального захисту населення Добровеличківської РДА.

Листами голови Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 08.04.2016р, 08.08.2016р., 01.03.2017р. відповідача повідомлено про те, що особи, які мають статус інваліда та мають можливість за станом здоров'я працювати і на даний час шукають роботу до сільської ради по даному питанню не звертались.

Відповідно до інформації, викладеної Кіровоградським обласним центром зайнятості у листі від 17.05.2017р., відповідач неодноразово протягом 2016 року звертався до центру з метою пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування інвалідів на підприємстві, проте протягом цього періоду в центрі зайнятості перебувала лише одна особа з інвалідністю, якій згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда протипоказана робота у сільському господарстві.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів у разі вчинення всіх передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на працевлаштування інвалідів, а саме - розроблення необхідних заходів по створенню робочих місць для інвалідів, інформування відповідні установи про вакантні посади для інвалідів, проте не працевлаштувало інвалідів з незалежних від нього причин, у зв'язку з відсутністю інвалідів, відмовою інваліда від працевлаштування на підприємстві та бездіяльністю державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що відповідач вжив всі передбачені законом заходи для виконання встановленого законом нормативу по працевлаштуванню інвалідів, невиконання такого нормативу відбулось за відсутності у цьому вини відповідача, підстави для застосування щодо відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, Законом України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. № 5067-VI та Порядком подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 31.05.2013р. №316 не передбачено обов'язку роботодавця саме щомісячного інформування про наявність вакансій для осіб з інвалідністю.

Висновки щодо застосування норм права у цій справі відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 26.06.2018р. №806/1368/17.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2017р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук