Справа № 462/4395/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2327/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рудненської селищної ради Залізничного району міста Львова на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Руміловою Н.М. о 12:40 у м. Львові у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради Залізничного району міста Львова про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до Рудненської селищної ради Залізничного району міста Львова, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району міста Львова № 514 від 21.07.2017 року «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 та зобов'язати Рудненську селищну раду Залізничного району м. Львова надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,1500га для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель , що не надані у власність або користування.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено : визнано протиправним і скасоване рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова від 21.07.2017 р. №514 «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1; зобов'язано Рудненську селищну раду Залізничного району м. Львова надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,1500га, для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування. Стягнуто з Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 640грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Рудненська селищна ради подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв відповідно до своїх повноважень, на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в смт. Рудне відсутній генеральний план селища та не розроблений детальний план території даного району, а тому надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою суперечить Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, зазначає, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а тому оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Під час апеляційного розгляду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник позивача заперечив апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до голови Рудненської селищної ради з заявою про виділення їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1, площею 0,1500 га.

Згідно довідки відділу у м. Львові Головного управління Держкадастру у Львівській області від 27.06.2017 року земельна ділянка в АДРЕСА_1 , не наданих у власність або користування.

Рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова за №514 від 21.07.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у погодженні місця розташування земельної ділянки та наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1500 га, для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за рахунок земель, що не надані у власність або користування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Рудненська селищна рада Залізничного району м. Львова діяла, хоча і в межах наданих їй повноважень, але не на підставі закону, оскільки відмова відповідача не ґрунтується на вимогах статті 123 ЗК України. Окрім того, оскільки відсутні обставини, які можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, суд першої інстанції прийшов до висновку про зобов'язання ради вчинити дії, які вона зобов'язана вчинити у випадку відсутності підстав для відмови, тобто, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Статтею 40 Земельного кодексу України передбачено безоплатну передачу у власність із земель житлової забудови громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у межах норм, визначених Земельним кодексом України. Повноваження по наданню земельних ділянок у власність відповідно до ст. ст. 12, 116 Земельного кодексу України належить, зокрема, сільським радам, а порядок безоплатної передачі у власність земельних ділянок встановлений ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно ч.ч.6,7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідна рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Із змісту статті 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, сільська рада, врахувавши висновок постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, винесла рішення, керуючись ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України.

Відповідач - Рудненська селищна рада Залізничного району м.Львова , яка є суб'єктом владних повноважень і на яку статтею 77 КАС України покладений обов'язок доведення правомірності прийнятого нею рішення, не надала суду першої інстанції належних доказів для оцінки судом обставин правомірності та підставності прийнятого нею рішення ( висновку постійної комісії, протоколів її засідання, а також доказів, що свідчать про невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).

Таким чином, з рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова не можна встановити, з яких саме підстав виходила рада, ухвалюючи оскаржуване рішення.

Як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі і як під час апеляційного розгляду пояснила представник відповідача, генеральний план селища та детальний план території не розроблявся, а тому апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою і про зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, є обґрунтованим і відповідає закону.

Статтею 118 ЗК України чітко визначені підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, тобто визначений чіткий обсяг повноважень відповідної ради.

Зважаючи на викладене, покликання апелянта на втручання суду у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою є тільки першим з етапів процедури передачі земельної ділянки у власність і не передбачає отримання у власність земельної ділянки, а тому не можна говорити про втручання у повноваження ради щодо передачі земельних ділянок у власність.

Щодо доводів апелянта про те, що надання такого дозволу суперечить Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», так як відсутній генеральний план селища, то такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на те, що обов'язок розробки генерального плану має відповідна рада, а його відсутність не повинна впливати на право особи отримати земельну ділянку у власність. Крім того, відсутність генерального плану території не є підставою для відмови у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою відповідно до статті 118 КАС України.

Аналізуючи положення статті 77 КАС України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, виходив із змісту та обсягу пред'явлених позовних вимог і тих повноважень, якими наділений суд при вирішенні справи статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії. В даному випадку обсяг прав позивача і відповідно обсяг обов'язків відповідача є предметом спору, а обраний спосіб захисту порушеного права позивача повинен бути реалізований зобов'язанням вчинити певні дії для захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Рудненської селищної ради залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року у справі № 462/4395/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складене 02.07.2018 року