Справа № 802/1708/18-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 липня 2018 р. Справа № 802/1708/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

до: відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - позивач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач, відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області) про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року у справі №149/3295/17 ним було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум, здійснено виплату різниці за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року, а також забезпечено виплату різниці за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", тобто починаючи з 01.01.2019 року. Про вказані обставини щодо добровільного виконання рішення суду від 01.03.2018 року та про необхідність закриття виконавчого провадження відповідача було повідомлено листом. Разом із тим, 24.05.2018 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. за не виконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 02.07.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2018 року.

05.07.2018 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено наступне. Так, позивачем дійсно частково виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду в частині здійснення перерахунку пенсії та її виплати з 01.01.2018 року. Однак сума пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року залишилась не виплаченою. Також на думку відповідача, згідно практики Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів не може бути поважною причиною невиконання судового рішення. Відтак, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.

Сторони на розгляд справи не прибули. Натомість, представниками позивача та відповідача подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В силу положень ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про розгляд та вирішення справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року у справі №149/3295/17-а, окрім іншого, зобов'язано ГУ ПФУ у Вінницькій області провести з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області №95974 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 17.04.2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56195498 щодо виконання виконавчого листа №149/3295/17 від 10.04.2018 року, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов'язання ГУ ПФУ у Вінницькій області провести з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області №95974 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Пунктом 2 даної постанови позивача повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 02.05.2018 року ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило відповідача про те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду уже виконано, оскільки ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з урахуванням довідки №95974. Згідно розрахунку на доплату пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року головним управлінням нараховано кошти, однак, у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань та змінами в діючому законодавстві зазначені кошти не були виплачені. Також повідомлено, що донарахована сума за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року підлягає виплаті у порядку, визначеному абз. 2 п. 3 Постанови №103, після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України.

10.05.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницької області винесено постанову, якою у відповідності до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", на позивача накладено штраф в сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

24.05.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницької області винесено постанову, якою у відповідності до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", на позивача накладено штраф в сумі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

З даною постановою позивач не погоджується, оскаржив її до Вінницького окружного адміністративного суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Згідно ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника саме за повторне невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт повторного невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи, на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 24.05.2018 року, попередня постанова про накладення штрафу не виконана, судом не скасована. Також, як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач повідомив відповідача листом лише про оскарження першочергового штрафу.

В зв"язку із чим, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, яке було виконано позивачем частково, зокрема здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та здійснено йому доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року. При цьому, не виконаною залишилась частина судового рішення щодо виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Стороною позивача в позові зазначено, що виплата донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року буде здійснюватись ОСОБА_1 в порядку, визначеному Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року, тобто починаючи з 2019 року та до повної виплати.

З такими твердженнями позивача суд не погоджується та оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, із положень статті 7 КАС України випливає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року не регулює порядок виконання судових рішень про зобов'язання пенсійного органу здійснити особі виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини "Валентина Ніканорівна Великода проти України" суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що право на перерахунок пенсії позивача виникло на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей". При цьому, Постанова КМУ від 21 лютого 2018 року №103 жодним чином не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Постанови КМУ №988 від 11.11.2015 року, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд в ухвалі від 02.05.2018 року у справі №818/1076/18.

Суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що невиконання ГУ ПФУ у Вінницькій області, як бюджетною установою, судового рішення через брак коштів не може бути підставою для накладення штрафу, з огляду на наступне.

Зокрема посилання позивача, на рішення Верховного Суду у справі К/9901/12146/18 від 13 червня 2018 року суд вважає безпідставними, оскільки позивач про відсутність коштів на виконання рішення суду відповідача не повідомляв, доказів на підтвердження вказаних обставин ні відповідачу, ні суду не надав.

Також вказане рішення суду стосуюється інших обставин та правового регулювання.

Згідно матеріалів справи, зокрема із відповіді, що надана відповідачу, позивач протрактувавши рішення суду на власний розсуд здійснював його виконання в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року, не зважаючи на прийняте судом рішення та висновки суду. За наведеного, невиконання рішення суду з цих підстав суд розцінює як неповажну причину.

Таким чином, позивачем не виконано рішення суду щодо якого за виконавчим листом №149/3295/17 відкрито виконавче провадження №56195498 і не доведено наявності поважних причин його невиконання, а отже, відповідачем правомірно та обґрунтовано прийнято постанову від 24 травня 2018 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн.

Нормами статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Одночасно слід зазначити, що позивач не повідомляв відповідача про неможливість виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 в зв"язку із відсутністю коштів. Крім того, на підтвердження відсутності коштів для виконання рішення суду докази не надані.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт повного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду, зокрема, в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржувану у даній справі постанову, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) про скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Комар Павло Анатолійович