Справа № 823/409/18
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/409/18 Суддя суду першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року, що прийняте о 11 год. 25 хв. у місті Черкаси (повний текст складений 07 травня 2018 року), у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.12.2017 № 2136 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваний наказ є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДФС у Черкаській області було проведено аналіз діяльності позивача за період з червня по липень 2017 року, внаслідок чого виявлено невідповідність даних.

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення ФОП ОСОБА_4 було направлено запит від 06.09.2017 № 21954/23-00-13-0117 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження за період діяльності з червня по липень 2017 року».

Листом від 04.10.2017 № 1676 позивач відмовив податковому органу у наданні пояснень мотивуючи свою відмову тим, що отриманий ним запит оформлено неналежними чином.

В подальшому, на підставі п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.5, 20.1.6, 20.1.7, 20.1.8, п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1. п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України (далі - ПК), начальником ГУ ДФС у Черкаській області видано наказ від 11.12.2017 № 2136 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Оліра-Трейд», ТОВ «Компанія «Грід», за період з 01.07.2017 по 31.07.2017.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що на час вирішення даного спору документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 було проведено та за її наслідками складено відповідний акт, а тому правові наслідки такі, як наказ про призначення цієї перевірки та дії щодо його складання не є такими, що в даному випадку порушують права та інтереси позивача, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Пунктом 79.1 статті 79 ПК передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно пункту 73.3 статті 73 ПК контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин у випадку, зокрема, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує.

Вказаним пунктом також передбачено підставу для звільнення від обов'язку надавати відповідь на запит, який складено з порушенням вищенаведених вимог.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що податкову позапланову невиїзну перевірку може бути призначено у випадку ненадання платником податку пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу, який відповідає вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК. Зокрема, у даному випадку, запит може бути направлений виключно у зв'язку із отриманням податковим органом конкретної податкової інформації, яка свідчить про порушення податкового законодавства та яку отримано виключно у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для надіслання позивачу запиту від 06.09.2017 № 21954/23-00-13-0117 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження за період діяльності з червня по липень 2017 року» стала виявлена контролюючим органом невідповідність даних, що міститься у податкових деклараціях - невідповідність придбаних товарів/послуг по ланцюгу постачання. Таку невідповідність відповідач виявив за результатами аналізу податкової звітності за червень та липень 2017 року, а також за даними ЄРПН.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує на тому, що дані зазначені у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість у встановленому законом порядку можуть бути предметом камеральної перевірки, відомості про проведення якої у запиті не зазначено та докази чого суду не надано.

Окрім того, у з підпункту 75.1.1 пункту 75.1 ПК вбачається, що предметом камеральної перевірки (тобто перевірки, у якій досліджуються виключно податкові декларації (розрахунки) платника податків та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, аналіз яких у запиті вказано джерелом отримання податкової інформації) не є перевірка відповідності придбаних товарів/послуг по ланцюгу постачання, тобто правомірності визначення податкового зобов'язання за результатами господарських операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів наголошує на тому, що запит може направлятися лише у випадку отримання податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку. Проте, відомостей та доказів проведення будь-яких передбачених чинним законодавством перевірок податкової звітності позивача та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість відповідачем надано не було та у запиті не зазначено.

У запиті також не наведено, які конкретні факти, яка саме податкова інформація у деклараціях позивача та ЄРПН свідчить про порушення податкового законодавства, про невідповідність придбаних позивачем товарів/послуг по ланцюгу постачання. Тобто відповідач не навів у запиті податкової інформації, що свідчить про порушення податкового законодавства та є підставою для направлення відповідного запиту.

Тобто відповідачем не виконано вимоги пункту 73.3 статті 73 ПК в частині зазначення підстав для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач був звільнений від обов'язку надавати пояснення та документи на запит відповідача, тому у останнього були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення документальної позапланової перевірки, у зв'язку з чим оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року по справі № 820/19845/14.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що спірний наказ не підлягає скасуванню, оскільки був реалізований, а отже вичерпав свою дію виконанням, з огляду на те, що норми, які регулюють порядок та підстави проведення документальних невиїзних перевірок, не передбачають процедури допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Такі перевірки, навідміну від виїзних перевірок, здійснюються без обов'язкової участі платника податків, через що платник податків не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення. Тому питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної перевірки має вирішуватись судом незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Поряд із цим, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання позивача на те, що в оскаржуваному наказі не вказана дата початку перевірки, оскільки пункт перший цього наказу містить як дату початку так і дату закінчення перевіки.

Відповідно до пункту 82.2 статті 82 ПК тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Зазначена норма є спеціальною по відношенню до норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому посилання позивача на протиправність призначення перевірки строком на 5 робочих днів відхиляються судом.

Щодо посилань позивача на прийняття оскаржуваного наказу в період дії мораторію, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» мораторій стосується виключно проведення перевірок у певний період, а не видачу у цей період розпорядчих документів про призначення таких перевірок.

З огляду на це, оскільки спірну перевірку призначено в період з 01.07.2017 по 31.07.2017, тобто під час дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104, згідно якої ДФС та її територіальні органи відносяться до переліку органів державного нагляду (контролю), на яких не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у відповідності до статті 6 цього Закону, то колегія суддів не вбачає порушень у цій частині доводів скаржника.

Не зважаючи на це, оскаржуваний наказ, як зазначалося, є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 11.12.2017 № 2136 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 04.07.2018.