Справа № 826/14781/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2018 року № 826/14781/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

до

Державного підприємства дорожнього зв’язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв’язок»

про

надання дозволу на погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства дорожнього зв’язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв’язок» (далі – відповідач), в якому просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу у розмірі 400 000,00 грн. Державного підприємства дорожнього зв’язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв’язок» за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач має податковий борг на загальну суму 400 000,00 грн., на момент звернення позивача з позовом до суду вказана заборгованість не погашена відповідачем.

В наданих суду поясненнях представник відповідача вказав, що позивачем не проводився опис майна відповідача в податкову заставу, не складався відповідний акт, а тому позивач не має права на звернення до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу до свого провадження у зв’язку з припиненням повноважень судді Іщука І.О., в провадженні якого вона перебувала та не була ним розглянута.

В судове засідання 03 серпня 2017 року представник позивача не з’явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва відповідачу складено першу податкову вимогу від 07.09.2010 № 2/1319 на загальну суму 369 421,75 грн., яка отримана головним бухгалтером, про що свідчить підпис на корінці податкової вимоги.

Друга податкова вимога від 06.07.2010 № 1/983 винесена на загальну суму 150 514,29 грн., яка отримана представником відповідача 21.07.2010, про що свідчить підпис на рекомендованому поштовому відправленні.

Як зазначає позивач, вказаний податковий борг виник у відповідача у зв’язку з несплатою податкових зобов’язань по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) та на момент звернення з позовом до суду цей борг не погашено.

Отже, позивач вважає що має підстави для звернення до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок його майна, що перебуває в податковій заставі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачалось, що з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків має право безоплатно зареєструвати податкову заставу в державних реєстрах застав рухомого чи нерухомого майна, а податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів.

Аналогічні положення також містяться й у Податковому кодексі України, згідно з якими з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (пункт 88.1 статті 88 Податкового кодексу України).

Приписами підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (пункт 89.2 статті 89 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, всупереч вказаних положень податковим керуючим не складено акти опису активів та не надано жодного доказу, що майно відповідача на яке має бути звернено стягнення перебуває в податковій заставі.

Також позивачем не надано даних облікових карток платника податку - Державного підприємства дорожнього зв’язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв’язок» та довідки про податковий борг. Проте відповідач також не надав жодного доказу, що вказаний позивачем податковий борг погашеною.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначають, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відтак, звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, можливо за умови неможливості погашення податкового боргу із розрахункових рахунків платника податків.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, чи вчиняв контролюючий орган дії щодо стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу із розрахункових рахунків платника, зокрема, чи звертався до суду із відповідним позовом.

Разом з тим, із бази Діловодство спеціалізованих судів вбачається, що контролюючий орган до чи після подачі даного позову, не звертався до суду з позовами про стягнення з Державного підприємства дорожнього зв’язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв’язок» податкової заборгованості з розрахункових рахунків.

Отже, вказане свідчить про не дотримання контролюючим органом процедури звернення стягнення на майно платника податків, визначеної приписами Податкового кодексу України, а тому вказана вимога, у розумінні приписів пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України є передчасною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, буд. 9, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа