Справа № 607/6273/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року№ 876/4247/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Заверухи О.Б., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Лемцьо І.В.

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 квітня 2018 року у справі №607/6273/17 (суддя Дзюбич В.Я рішення ухвалене о 09/15 год, м.Тернопіль) за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, з участю служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про зобов'язання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник малолітньої ОСОБА_3 (довіреність а.с.30-37) звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради (далі - Міська рада) у якому, з урахуванням заяв про доповнення позовних вимог (а.с.24-26) просив: зобов'язати відповідача видати розпорядження про зміну цільового призначення житлового будинку (далі - Житловий будинок) по вул.Довженка,15 в м.Тернополі (далі - Адреса) на гуртожиток; надати земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування Житлового будинку за вказаною Адресою; визнати інвестиціями в інфраструктуру міста прокладення каналізації по Адресі та водопроводу по вул.К.Савури за кошт позивача та зобов'язати Міську раду повернути затрачені кошти.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 квітня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання інвестиціями в інфраструктуру міста прокладення каналізації по Адресі закрито.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від цієї ж дати у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила законний представник (мати) ОСОБА_2 - ОСОБА_1, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що Житловий будинок, який за договором дарування від 12.10.2007 набула у власність її дочка не потребує додаткової реконструкції для використання його в якості гуртожитку. Він обладнаний усіма необхідними комунальними зручностями та має значно кращі умови для проживання, аніж приміщення гуртожитків. З цих підстав, вважає, що вимога відповідача про звернення скаржника чи його представника в інтересах позивача у відповідні виконавчі органи Міської ради із заявою та іншими документами на проведення реконструкції Житлового будинку під гуртожиток для отримання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки є обмеженням їхніх прав на належне у відповідності до закону розпорядження правом власності на Житловий будинок. Крім того, того просить також зобов'язати Міську раду надати земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування Житлового будинку за вказаною Адресою.

Міська рада відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

В судове засідання відповідач та служба у справах неповнолітніх та дітей Міської ради не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, Міською радою було подано клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку з перебуванням їх представника у щорічні основній відпустці. На думку апеляційного суду, таке клопотання є необґрунтованим, оскільки відповідач був завчасно повідомлений (21.06.2018) про апеляційний розгляд справи та міг забезпечити участь іншого представника в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач маючи на меті здійснити реконструкцію Житлового будинку за Адресою зі зміною його функціонального призначення під гуртожиток, а також отримати у користування земельну ділянку для обслуговування Житлового будинку не звертався із відповідними заявами (клопотаннями) до виконавчих органів Міської ради для отримання містобудівних умов та обмежень та земельної ділянки у користування, то заявлені позовні вимоги є передчасними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період 2015-2016 років ОСОБА_1 звертались до Міської ради із заявами щодо зміни цільового призначення Житлового будинку.

Листами від 04.03.2015, 18.10.2016, 25.11.2016 виконавчий комітет Міської ради повідомляв заявника про те, що відповідно до діючого законодавства зміна цільового призначення будівлі (приміщення) є реконструкцією та відбувається у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) шляхом надання відповідних містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки із дотриманням вимог «Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст», затвердженого Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 22.07.2011 за №912/19650; далі - Порядок; в редакції, чинній на час надання вказаних відповідей). Одночасно зазначено, що із заявою про отримання містобудівних умов і обмежень забудови до якої необхідно долучити повний пакет документів заявник вправі звернутись до Центру надання адміністративних послуг (далі - ЦНАП) (а.с.6-7, 9).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зміна функціонального призначення будівлі (приміщення) здійснюється шляхом проведення її реконструкції, яка відбувається відповідно до містобудівного законодавства, зокрема статті 26 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) зобов'язує особу для здійснення будівництва (реконструкції) отримати, зокрема, вихідні дані до яких належать, окрім іншого, містобудівні умови та обмеження.

Стаття 29 вказаного Закону також визначає, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

У відповідності до статті 14 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2780-XII) до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом №3038-VI.

Правовою підставою для виконання цих повноважень є підпункт 5 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакцій, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР) в якому встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Згідно із статтями 127-131 Житлового кодексу Української РСР та відповідно до «Положення про гуртожитки», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 №84 (зареєстровано в МЮУ 03.07.2015 за №778/27223; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки, які реєструються як гуртожитки у виконавчому органі відповідної ради або державній адміністрації в порядку, встановленому органами місцевого самоврядування.

За змістом пункту 2.2 Порядку для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

З матеріалів справи видно, що за результатами розгляду заяв скаржника щодо зміни цільового призначення Житлового будинку під гуртожиток виконавчим комітетом Міської ради, а також Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Міської ради їй було роз'яснено право на отримання для вказаної реконструкції містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки за умови подання до ЦНАПу вказаної у пункті 2.2 Порядку заяви та додаткових документів.

Однак, апелянт та його представник маючи на меті здійснити реконструкцію Житлового будинку зі зміною його функціонального призначення під гуртожиток, із відповідною заявою та необхідним пакетом документів для отримання містобудівних умов та обмежень до Міської ради не зверталась і жодних рішень із даного питання відповідачем прийнято не було, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача видати розпорядження про зміну цільового призначення Житлового будинку на гуртожиток.

Щодо вимоги про надання позивачу земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування Житлового будинку, то судом першої інстанції вірно було враховано наступне.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Чинний ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - звернення до суду із вказаною вище вимогою) є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б» статті 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл па розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 ЗК).

Частиною чотирнадцятою статті 123 ЗК встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Враховуючи вище перелічені правові норми, судом першої інстанції вірно вказано на те, що надання земельних ділянок відбувається за визначеною законом процедурою на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. В судовому порядку може бути оскаржене лише прийняте органом місцевого самоврядування рішення щодо погодження або відмови в передачі земельної ділянки, оскільки до компетенції суду не належить вирішення питання щодо надання земельних ділянок у користування, а тому суд не вправі виходити за межі своїх повноважень.

Необхідно зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які клопотання скаржника та його представника, а також будь-які рішення відповідача щодо відмови у надання їм у користування земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування Житлового будинку.

Жодних доказів того, що апелянт в передбаченому законом порядку зверталась із заявленими вимогами до Міської ради і їй було відмовлено у їх задоволенні, нею у судах першої та апеляційної інстанцій не надано та судами не здобуто.

Відтак, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про передчасність названих позивних вимог.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги статей вищенаведених законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула
Повний текст складений 9 липня 2018 року.