Справа № 465/5632/16-а
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2018 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Черкаси, про визнання протиправною та скасування постанови -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить скасувати постанову відповідача у справі про адміністративне правопорушення від 19.09.2016 року серії ПСЗ №031388 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Як на підставу позову посилається на те, що 19.09.2016 року його притягнуто відповідачем до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

19.09.2016 року, о 10:35 год., він керував транспортним засобом марки «TOYOTA» моделі «Land Cruizer 200», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 у місті Черкаси та перетнув перехрестя вулиць Лісова просіка - Можайського на миготливий зелений сигнал світлофору. Після перетину перехрестя був зупинений інспектором патрульної поліції роти №5 батальйону УПП у м. Черкаси рядовим поліції Недзельським В.П. який склав на нього постанову. Із постановою він не погоджувався, оскільки правил дорожнього руху не порушував. На перехресті вулиць Лісова просіка - Можайського в м. Черкаси дійсно встановлений світлофор, однак перехрестя ОСОБА_1 проїхав на миготливий зелений сигнал світлофора. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності п. 8.7.3. «в» ПДР України, зелений мигловий сигнал світлофору дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Згідно із п. 16.8. ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Разом із тим, позивачем було вказано на ряд порушень законодавства, допущених відповідачем при складенні постанови.

В судове засідання позивач не з'явився. Його представник ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, поданий позов просив задоволити.

Відповідач про час та місце розгляду був повідомлений, у судове засідання не з'явився та про причини неявки не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 19.09.2016 року, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 2 ст. 122 КупАП.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, положеннями статті 258 КУпАП визначено у яких випадках протокол про адміністративне правопорушення не складається і як видно, стаття 122 КУпАП у перелік таких адміністративних правопорушень не входить.

Аналіз положень частин першої та другої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті; 2) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (передбачені законом незначні правопорушення - самовільне сінокосіння, засмічення лісів, безквитковий проїзд тощо).

Відповідно до частини третьої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Оскільки, частина перша статті 258 КУпАП не містить посилання на статтю 122 КУпАП, тому при виявленні такого правопорушення уповноваженою на те посадовою особою повинен складатись протоколу про його вчинення відповідно до статті 254 КУпАП.

Наведене підтверджується також Науково-консультативним висновком за зверненням ученого секретаря Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України Смоковича М. І. щодо наявності неоднозначної практики застосування судами положень статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення згідно з яким, працівники УПП не мають права виносити постанови про накладення штрафу на учасників дорожнього руху без складання протоколу про адміністративне правопорушення за частинами першою, другою та третьою статті 122 КУпАП. Суб'єкти владних повноважень мають право виносити постанови про адміністративне правопорушення, не передбачене ч.1 ст. 258 КУпАП, за місцем його вчинення, попередньо склавши протокол про адміністративне правопорушення. У випадках не складення такого протоколу постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню в порядку, визначеному законодавством.

Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП, обов'язково складається протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, враховуючи, що на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому й винесення постанов у таких справах уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП. Розгляд справ у такому випадку повинен проводитись за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судове засідання відповідач не з'явився, не представив суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких підстав, оскільки відповідачем, на якого ч. 2 ст. 71 КАС покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, не доведено належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, факту, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а позивач оспорює допущене порушення, суд вважає за доцільне постанову про адміністративне правопорушення скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити

На підставі викладеного, керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні порушення, ст.ст.77,243-250 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №5 батальйону УПП у м. Черкаси рядового поліції Недзельського В.П., про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову інспектора патрульної роти №5 батальйону УПП у м. Черкаси рядового поліції Недзельського В.П. серії ПСЗ № 031388 від 19.09.2016 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити справу у зв'язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ванівський Ю.М.