Справа № 802/1514/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 липня 2018 р. Справа № 802/1514/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. Подільська, 2)

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправною та зобов'язати його виплатити суму перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 51159,65 грн.;

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправною та зобов'язати його виплатити суму компенсації за втрату частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159, у зв'язку з порушенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області строків виплати йому перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення суду відповідача зобов'язано провести перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній станом на 01.01.2016 року), починаючи з 01.01.2016 року з виплатою недоплачених коштів без обмеження будь-яким строком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії. Однак, на запит позивача щодо виконання рішення суду відповідачем повідомлено про те, що сума перерахованої пенсії 51159,65 грн. йому буде виплачуватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 року № 103. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати пенсії на підставі судового рішення, позивач звернувся до суду та просить зобов'язати орган пенсійного фонду вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2017 головним управлінням добровільно виконано 06 березня 2018 року до відкриття виконавчого провадження. Проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки №13995 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.01.2016 відповідно до ст. 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно Розрахунку на доплату пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року головним управлінням донараховано кошти в сумі - 55941,35 грн. У зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань та змінами в діючому законодавстві зазначені кошти не були виплачені. Головним управлінням здійснено доплату до пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 з урахуванням судового рішення, в сумі 4781,70 грн додатковою відомістю від 13.03.2018. Донарахована сума за період з січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 51159,65 грн. буде виплачена у відповідності до порядку, визначеного абз. 2 п. 3 Постанови №103, після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України. Крім того, зазначає, що сума перерахованої та сплаченої пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Позивачем надано відповідь відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Гайсинським районним судом Вінницької області від 29.12.2017 року у справі № 129/2878/17 зобов'язано ГУПФУ у Вінницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній станом 01 січня 2016 року), починаючи з 01 січня 2016 року з виплатою недоплачених коштів без обмеження будь-яким строком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

02 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, в якому просив проінформувати його про хід та результати виконання вказаного рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі № 129/2878/17.

Листом від 17 квітня 2018 року № 1180/С - 12, відповідач проінформував позивача, що сума перерахованої пенсії 51159,65 грн. йому буде виплачуватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року (далі - Постанова КМУ № 103), а саме:

-з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 рік - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;

-з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 рік та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо розстрочення виплати відповідачем перерахованої пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2018 року у справі № 129/2878/17 судом вже надано оцінку спірним правовідносинам щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести йому перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній станом 01 січня 2016 року), починаючи з 01 січня 2016 року з виплатою недоплачених коштів без обмеження будь-яким строком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Отже, судом вже покладено обов'язок на відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивача починаючи з 01.01.2016 року, а тому, суд в даній справі не може повторно надавати оцінку вже встановленим обставинам та дублювати рішення суду, шляхом повторного зобов'язання відповідача здійснити виплату пенсії позивачу, починаючи з 01.01.2016 року.

В свою чергу питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Отже, позивач повинен вживати заходів примусового виконання рішення, у разі його невиконання відповідачем в добровільному порядку, а не створювати нових аналогічних спорів, які створюють одні і ті ж самі обов'язки для відповідача. Тобто, позивач не вичерпав усіх засобів юридичного захисту на виконання рішення суду від 29.12.2017 року.

Щодо вимоги зобов'язати відповідача виплатити компенсацію за втрату частини доходів, у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії, суд враховує наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Положеннями статті 4 Закону передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області відповідачем здійснено перерахунок його пенсії в сумі 51159,65 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, однак вказана сума йому не виплачена.

Таким чином, станом на даний час відсутні підстави для виплати позивачу компенсації за порушення строків виплати перерахованої пенсії в сумі 51159,65 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що Постанова № 103 прийнята після ухвалення Гайсинським районним судом рішення у справі за № 129/2878/17, а відтак, на переконання суду, не підлягає застосуванню щодо виплати донарахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Також суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року не регулює порядок виконання судових рішень про зобовязання пенсійного органу здійснити особі виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини ОСОБА_2 про України суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що право на перерахунок пенсії позивача виникло на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей".

При цьому, Постанова КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 жодним чином не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд в ухвалі від 02.05.2018 року у справі № 818/1076/18.

Окремо щодо доводів представника відповідача про те, що сума перерахованої та сплаченої пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Із наведеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 року №522/5664/17.

Відтак, посилання відповідача щодо безпідставної виплати компенсації, оскільки сума перерахованої пенсії носить разовий характер судом відхиляється з огляду на висновки, які вказані вище.

В силу положень ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. Подільська, 2, ідент. номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович