Справа № 813/3211/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3211/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року

зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий Дар" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

товариство з обмеженою відповідальністю "Яблуневий Дар" (далі - ТзОВ "Яблуневий дар") звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, в якому з врахуванням заяви про зміну підстав позову, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/12375 від 21.09.2016.

Ухвалою від 30.09.2016 суд відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 30.09.2016 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 06.12.2016 суд зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 17.10.2017 справу прийняв до провадження суддя Гулик А.Г.

Ухвалою від 31.01.2018 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 31.01.2018 суд допустив заміну відповідача у справі його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Ухвалою від 24.05.2018 суд відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 12.01.2015 №1/28-06-45/32475074 відповідач дійшов помилкових висновків про порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, про порушення позивачем граничних строків повернення валютної виручки. Позивач зазначає, що він не отримував валютної виручки в розумінні Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Так валютною виручкою є грошові кошти, отримані підприємством за поставлені/реалізовані товари або послуги. Натомість, позивач здійснював передоплату на адресу компанії-нерезидента за майбутні поставки товарів. Тому, на думку позивача, вказані грошові кошти не можуть вважатися виручкою і до нього безпідставно застосовано санкції, визначені Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Також відповідач не врахував, що пеня, нарахована за порушення строків повернення валютної виручки, зупиняється з моменту звернення підприємства до суду. Крім того, позивач вважає, що до оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідач не додав оформлений належним чином розрахунок визначених в ньому сум.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач обґрунтовано дійшов висновку про порушення позивачем строків повернення валютної виручки. Відповідач зазначає, що відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» умовою для зупинення нарахування пені є, зокрема, прийняття позовної заяви до розгляду Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України. Підставою для несплати пені є рішення про задоволення позову. Позивач звертався до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовними заявами про стягнення заборгованості з його контрагентів-нерезидентів. Проте, рішення по суті спору вказаний арбітраж не приймав, а повернув позовні заяви позивачу. Тому, на думку відповідача, підстави для зупинення нарахування пені в такому випадку відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що правомірність нарахування позивачу пені у спірному випадку вже оцінювалась Вищим адміністративним судом України. Так, постановою вказаного суду від 31.08.2016 №К/800/9148/16 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі №813/3911/15 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №/2877 від 27.02.2015 про визначення суми грошового зобов'язання в розмірі 22714235,75 грн. В цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №/2877 від 27.02.2015 в частині визначення суми грошового зобов'язання в розмірі 22714235,75 грн.

11.12.2017 позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову. У вказаній заяві позивач посилається на те, що під час передачі документів товариства від одного виконавчого директора до іншого виявлені документи від компанії-нерезидента PETERGROW LTD. Вказані документи (прості векселі) підтверджують виконання вказаною компанією-нерезидентом своїх зобовязань перед позивачем ще до настання граничних строків повернення валютної виручки.

17.01.2018 відповідач подав до суду відзив на заяву про зміну підстав позову. Відповідач зазначає, що стягнення заборгованості з компанії-нерезидента PETERGROW LTD здійснювалась позивачем в судовому порядку. Під час розгляду відповідних справ Господарським судом Львівської області компанія-нерезидент PETERGROW LTD наявність заборгованості перед позивачем визнавала. Тому, на думку відповідача, посилання позивача на передачу векселів в рахунок погашення заборгованості є безпідставними.

26.01.2017 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає про те, що представництво ТзОВ «Яблуневий дар», як і представництво компанії-нерезидента PETERGROW LTD у Господарському суді Львівської області здійснювали представники, яким не було відомо про передачу вказаних векселів та, відповідно, про погашення заборгованості.

08.05.2018 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає про те, що строки надходження виручки в іноземній валюті на рахунки резидента визначаються ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». У вказані строки виручка, отримана позивачем від компанії-нерезидента PETERGROW LTD, незважаючи на передачу ним векселів, не надійшла. Тому, відповідач правомірно нарахував позивачу пеню за порушення строків повернення валютної виручки.

08.05.2018 представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає про те, що з моменту видачі боржником на користь кредитора векселів перестають діяти норми законодавства, що регулює порядок повернення валютної виручки, а починають діяти норми законодавства про векселі. Статтею 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» передбачено, що у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобовязання щодо платежу за вказаним договором та виникають грошові зобовязання щодо платежу за векселем. Тому, на думку позивача, компанія-нерезидент PETERGROW LTD виконала свої зобовязання перед позивачем за договорами від 12.02.2013 №12/02/13, від 09.10.2012 №09/10/12, від 14.02.2013 №14/02/12, від 27.06.2013 №27/06/13 в межах граничного строку для повернення валютної виручки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав.

Відповідач у період з 23 по 29.12.2014 провів документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Яблуневий Дар» з питань дотримання вимог валютного законодавства по взаєморозрахунках з контрагентами PROEKO Mikolaj Marciniak, GATEBORG SOLUTIONS та PETERGROW LTD.

За результатами вказаної перевірки 12.01.2015 складено акт №1/28-06-45/32475074, в якому зазначено про допущення позивачем порушень вимог статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993.

На підставі вказаного акта перевірки відповідач 27.02.2015 прийняв податкове повідомлення-рішення № /2877, яким визначив суму грошового зобов'язання позивача за платежем порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, порушення порядку декларування валютних цінностей у сумі 40422734,39 грн.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 №К/800/9148/16 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі №813/3911/15 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №/2877 від 27.02.2015 про визначення суми грошового зобов'язання в розмірі 22714235,75 грн. В цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №/2877 від 27.02.2015 в частині визначення суми грошового зобов'язання в розмірі 22714235,75 грн.

Вказаною постановою Вищого адміністративного суду України, зокрема, встановлено, що між позивачем та компанією-нерезидентом PETERGROW LTD укладено договори від 12.02.2013 №12/02/13, від 09.10.2012 №09/10/12, від 14.02.2013 №14/02/12, від 27.06.2013 №27/06/13. ТзОВ «Яблуневий Дар» звертався до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості, що підтверджується відповідними ухвалами про порушення провадження. Проте, Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України рішень про стягнення боргу не приймав, оскільки позивач відкликав позови. Тому, на думку Вищого адміністративного суду України, сам факт звернення позивача за захистом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України не є підставою для зупинення нарахування пені за порушення строків повернення валютної виручки. З огляду на наведене, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками податкового органу про порушення позивачем строків повернення валютної виручки за договорами з компанією-нерезидентом PETERGROW LTD.

З урахуванням вказаної постанови Вищого адміністративного суду України відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016 №/1375, яким застосував до позивача штрафні фінансові санкції за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 22714235,75грн.

Позивач вважає, що граничні строки повернення валютної виручки він не пропустив, що підтверджується векселями, отриманими від компанії-нерезидента PETERGROW LTD (Т.1 а.с.154 177).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 21.09.2016 №/1375 позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Щодо строків повернення позивачем валютної виручки, отриманої від компанії-нерезидента PETERGROW LTD (Великобританія), суд встановив наступне.

Між позивачем та компанією-нерезидентом PETERGROW LTD укладено договори від 12.02.2013 №12/02/13, від 09.10.2012 №09/10/12, від 14.02.2013 №14/02/12, від 27.06.2013 №27/06/13.

Суд встановив, що за договором від 12.02.2013 №12/02/13 здійснено попередню оплату 05.12.2013 та 27.12.2013. Отже, граничні строки поставки товару або повернення валютної виручки становили відповідно 05.03.2014 та 27.03.2014.

Відповідно до листа PETERGROW LTD від 22.02.2014 вказана компанія-нерезидент передала позивачу вексель від компанії «Francoso Corporation Limited» на суму 17 000 000євро в якості виконання зобовязань за вказаним договором (Т.1 а.с.154-159).

Відповідно до договору від 09.10.2012 №09/10/12 проведено часткову попередню оплату за вказаним договором 20.12.2013 та 27.12.2013, а також 08.01.2014. Отже, граничні строки поставки товару або повернення валютної виручки становили 20.03.2014 та 27.03.2014, а також 08.04.2014.

Згідно з листом PETERGROW LTD від 02.03.2014 вказана компанія-нерезидент передала позивачу вексель від компанії «Francoso Corporation Limited» на суму 43 900 000 євро в якості виконання зобовязань за вказаним договором (Т.1 а.с.172-177).

Частково попередню оплату за договором від 14.02.2013 №14/02/12 проведено:

20.12.2013 на суму 370000 євро;

08.01.2014 року на суму 2851000,00 євро;

14.01.2014 на суму 7783887,60 євро;

20.01.2014 на суму 370000,00 євро.

Отже, граничні строки поставки товару або повернення валютної виручки становили 20.03.2014, 08.04.2014, 14.04.2014, 20.04.2014 відповідно.

Відповідно до листа PETERGROW LTD від 02.03.2014 вказана компанія-нерезидент передала позивачу вексель від компанії «Francoso Corporation Limited» на суму 43 900 000 євро в якості виконання зобовязань за вказаним договором (Т.1 а.с.172-177).

Частково попередню оплату за договором від 27.06.2013 №27/06/13 проведено:

20.12.2013 на суму 9800000,00 євро; 08.01.2014 на суму 800000,00 євро, а також 14.01.2014 на суму 3450000,00 євро. Отже, граничні строки поставки товару або повернення валютної виручки становили 20.03.2014, 08.04.2014 та 14.04.2014.

Згідно з листом PETERGROW LTD від 02.03.2014 вказана компанія-нерезидент передала позивачу вексель від компанії «Francoso Corporation Limited» на суму 43 900 000 євро в якості виконання зобовязань за вказаним договором (Т.1 а.с.172-177).

Як вбачається з листа компанії «Francoso Corporation Limited» (Т.1 а.с.179) вказані векселі підтверджують заборгованість перед позивачем на суму 70 650 000євро.

Згідно з актом передачі від 15.04.2014 (а.с 23 Т.2) представник «Francoso Corporation Limited» передав, а представник позивача отримав оригінали векселів та супровідних листів від 10.04.2014, 22.02.2014, від 31.03.2014, від 02.03.2014, тобто до настання граничних строків платежів.

В листі виконавчого директора ТзОВ «Яблуневий Дар» ОСОБА_3 від 12.10.2017 (а.с. 178 Т.1), адресованого представнику компанії «Francoso Corporation Limited» зазначено, що після призначення на посаду, ним при прийнятті фінансово господарських документів товариства виявлені оригінали векселів, виданих від імені компанії «Francoso Corporation Limited» на користь компанії PETERGROW LTD. У звязку з цим, виконавчий директор ТзОВ «Яблуневий Дар» ОСОБА_3 просить повідомити його про необхідність повернення векселів компанії «Francoso Corporation Limited».

На вказаний лист від представника «Francoso Corporation Limited» отримано відповідь (а.с. 179 Т.1), якою підтверджено, що вказана компанія має заборгованість перед позивачем в сумі 70650000 євро, а також дійсність векселів та право останнього предявити їх до виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач виявив вказані векселі лише після 10.10.2017.

В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б спростовували вказані обставини.

Зазначені обставини спростовують аргументи відповідача про те, що при розгляді в Господарському суді Львівської області справи №914/1274/14 (рішення від 07.10.2014), справи №914/1575/14 (рішення від 10.03.2015), справи №914/1424/14 (від 03.12.2014), справи №914/1423/14 (рішення від 22.12.2014), справи №914/1301/14 (рішення від 07.10.14) за позовами ТзОВ «Яблуневий Дар» до PETERGROW LTD про стягнення боргу, сторони не посилались на наявність векселів. При цьому, визнання представником PETERGROW LTD заборгованості перед позивачем з врахуванням правил оцінки доказів, визначених ст.90 КАС України, само по собі не спростовує факту наявності векселів та виявлення їх після 10.10.2017.

Тому, положення ч.4 ст. 78 КАС України, якою передбачено підстави звільнення від доказування обставин, встановлених рішенням суду, зокрема, в господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, не застосовуються при розгляді цієї справи.

Щодо аргументів відповідача про те, що постановою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 у справі №К/800/9148/16 встановлено відсутність у позивача підстав для зупинення нарахування пені за порушення строків повернення валютної виручки за договорами від 12.02.2013 №12/02/13, від 09.10.2012 №09/10/12, від 14.02.2013 №14/02/12, від 27.06.2013 №27/06/13 з компанією-нерезидентом PETERGROW LTD, то суд також їх відхиляє, виходячи з наступного.

Аналіз постанови Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 у справі №К/800/9148/16 свідчить про те, що при розгляді справи обставини щодо наявності векселів та можливості використання їх для розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності судом не досліджувались та оцінка таким обставинам не надавались, у звязку з тим, що векселі виявлені позивачем лише після 10.10.2017, тобто по завершенню розгляду справи.

З огляду на це, положення ч.4 ст. 78 КАС України, якою передбачено підстави звільнення від доказування обставин, встановлених рішенням суду, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, не застосовуються при розгляді цієї справи.

Суд також відхиляє аргументи відповідача про те, що оскільки вказані векселі не відображені в бухгалтерському обліку позивача у 2017 році, тому доводи останнього про їх фактичну наявність є безпідставними, виходячи з такого.

Згідно з поясненнями виконавчого директора позивача ОСОБА_3 від 21.03.2018 №144 (а.с. 21 Т.2) та головного бухгалтера ОСОБА_4 (а.с. 22 Т.2) вказані векселі не відображені у фінансовій звітності за 2017 рік через відсутність їх оригіналів, які передані в адвокатське провадження як докази у судовій справі. При цьому, головний бухгалтер ОСОБА_4 зобовязується операції за векселями відобразити у фінансовій звітності за 2018 рік.

Згідно з листами без номера і дати до ЗР ПАТ«Укрсоцбанк», ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Оксі Банк», Львівське відділення №5 ПАТ «Сбербанк» позивач повідомив відповідні банківські установи про зміну способу розрахунку за договорами з компанією-нерезидентом PETERGROW LTD та про виконання вказаним контрагентом своїх зобовязань за такими договорами.

Щодо застосування вексельної форми розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності визначаються Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до ст.1 вказаного Закону України виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 4 вказаної статті закріплено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною 1 вказаної статті.

У період виникнення спірних правовідносин, постановами Національного банку України було запроваджено інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме 90 календарних днів.

Законодавство України не дає правового визначення терміна «валютна виручка». Згідно з п.1 Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 17.12.2004 №04-05/3360 виручкою резидента у іноземній валюті слід вважати суму грошових коштів, яка підлягала отриманню на рахунок за фактично реалізовану суб'єктом господарювання - резидентом продукцію (роботи, послуги).

Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 вказаного Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 вказаного Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 вказаного Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 вказаного Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 вказаного Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 вказаного Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 вказаного Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 вказаного Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену вказаною статтею.

Законодавство України про обіг векселів складається, зокрема, з Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України №826-XIV від 06.07.1999 (дата набрання чинності для України 06.01.2000), Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів та Закону України «Про обіг векселів в Україні».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обіг векселів в Україні» зобов'язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Згідно з ст.4 вказаного Закону України видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за вказаним договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

На підставі наведених положень, суд дійшов висновку, що в момент передачі компанією-нерезидентом PETERGROW LTD простих веселів відповідно до листів від 22.02.2014 та від 02.03.2014 між сторонами припинились зобовязання за договорами від 12.02.2013 №12/02/13, від 09.10.2012 №09/10/12, від 14.02.2013 №14/02/12, від 27.06.2013 №27/06/13, а виникли зобовязання щодо платежу за векселем.

Суд враховує те, що норми Закону України ««Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не містять заборони виконання зобовязання за зовнішньоекономічними договорами в іншій формі, крім готівкової.

З наведеного вбачається, що компанія-нерезидент PETERGROW LTD належним чином виконала свої зобовязання перед позивачем за вказаними договорами в межах граничного строку повернення валютної виручки, встановленого Законом України ««Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тому, відповідач безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем граничних строків повернення валютної виручки та нарахував йому штрафні фінансові санкції за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 22714235,75грн.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 13.02.2012 у справі №21-422а11, оскільки у зазначеній постанові не надавався правовий висновок щодо можливості застосування вексельної форми розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій.

З огляду на вказане, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016 №/12375 є протиправним, а тому його необхідно скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

При вирішенні питання про стягнення судового збору, суд враховує те, що ухвалою від 24.05.2018 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому з врахуванням положень ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби від 21.09.2016 №/12375.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 02.07.2018.

Суддя А.Г. Гулик