Справа № 807/10/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/3625/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.

при секретарі судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року (суддя - Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 26 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 06.12.2017 №2088 «Про звільнення зі служби в Національній поліції України окремих працівників Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУПН» (далі - Наказ №2088) в частині накладення щодо позивача - начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майора поліції, відповідно до пункту 8 статті 12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Закон №3460-IV), дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в Національній поліції України; визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11.12.2017 №256 о/с «По особовому складу» (далі - Наказ №256 о/с) в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII); зобов'язати відповідача поновити його на посаді начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області; зобов'язати відповідача виплатити йому грошове забезпечення за період вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення його на посаді начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області; допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць та поновлення на посаді начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі №807/10/18 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на недоведеність та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.11.2017 №1964 «Про призначення службового розслідування» (далі - Наказ №1964) вбачається, що службове розслідування відносно позивача розпочато за фактом повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихчастиною 3 статті 368, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 28 - частиною 3 статті 371, частиною 2 статті 383, частиною 1 статті 396 Кримінального кодексу України (далі - КК України). З цих же підстав, відповідачем винесено Наказ №256 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII за відсутності факту доведеної вини у вчиненні такого діяння. Наголошує, що Конституцією України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З огляду на вказане, його звільнення зі служби в поліції відповідно до висновків службового розслідування, які базуються на матеріалах незавершеного кримінального провадження, є незаконним, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції.

Відповідач у письмовому запереченні на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують зібрану під час службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, а відтак висновок відповідача щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції є обґрунтованим. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування. Суд вважав безпідставними твердження позивача про незаконність рішень щодо його звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки останнього звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ. З 09.12.2016 працює на посаді начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 20.11.2017 №1964 призначено службове розслідування, яке проводилось у відповідності до «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 №541/23073; далі - Інструкція).

Підставою для прийняття вказаного наказу стало повідомлення 18.11.2017 ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 28, частиною 3 статті 371, частиною 2 статті 365, частиною 1 статті 396, частиною 3 статті 368 КК України.

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області 04.12.2017 (далі - Висновок), яким визначено, що за порушення вимог статей 1 та 7 Закону №3460-IV, статей 18 та 64 Закону №580-VIII, Закону України «Про запобігання корупції» та наказу МВС України «Про затвердження правил етичної поведінки поліцейських» від 09.11.2016 №1179 (зареєстровано в МЮУ 06.12.2016 за №1576/29706), що призвело до скоєння ОСОБА_1 вчинку, який компрометує його, як поліцейського і дискредитує поліцію в цілому, яке проявилося у вимаганні, а в подальшому і отриманні неправомірної вигоди за не притягнення правопорушників до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, пов'язане з обігом наркотичних речовин, підписанні протоколу обшуку із внесеними завідомо неправдивими відомостями, приховуванні факту кримінального правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних засобів, фальсифікації протоколу допиту свідка ОСОБА_2, безпідставному утриманні громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та не інформуванні безпосереднього керівництва про виявлене кримінальне правопорушення, начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 8 статті 12 Закону №3460-IV звільнити зі служби в Національній поліції України.

З урахуванням вищенаведеного, 06.12.2017 ГУНП в Закарпатській області прийнято Наказ №2088, яким позивача наказано звільнити зі служби в Національній поліції України.

11.12.2017 відповідачем прийнято наказ №256 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до частини 1 статті 77 Закону №580-VIII за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 13.12.2017.

Вважаючи вказані накази неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов'язки поліцейського, визначені ст.18 Закону №580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

За приписами частини 1 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

При цьому суд вказує, що кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

На момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції не був прийнятий, тому на поліцейських відповідно до пункту 9 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 поширюється дія Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу (далі - особа РНС) Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У статті 2 Дисциплінарного статуту вказано, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою РНС службової дисципліни.

За змістом частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи РНС несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу РНС: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб РНС органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Звідси, звільнення з органів поліції є найсуворішим заходом дисциплінарного стягнення і повинно застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою РНС, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При цьому, у відповідності до вимог абзацу 10 статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.11.2017 прокуратурою Закарпатської області в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000090 позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.366, ч.1 ст.28, ч.3 ст.371, ч.2 ст.365, ч.1 ст.396 та ч.3 ст.368 КК України. За вказаним фактом наказом ГУ ГП в Закарпатській області призначено службове розслідування. Під час службового розслідування встановлено, що 17.08.2018 працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України спільно із працівниками УСБУ в Закарпатській області та прокуратури Закарпатської області викрито протиправну діяльність поліцейських Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП, які вимагали та отримали грошові кошти від громадянина за прикриття його незаконної діяльності з приводу вирощування наркотичної речовини.

У ході проведення негласних слідчо-розшукових дій у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.310 КК України, Закарпатським управлінням ДВБ НП України отримано інформацію, про те, що 16 серпня 2017 року окремі поліцейські Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП провели обшук у приміщенні за адресою: м. Виноградів, фермерське господарство «Мускат», земельна ділянка 7, під час якого виявили наркотичну речовину. У подальшому вказані поліцейські, маючи на меті незаконне збагачення, вимагали незаконну грошову винагороду у сумі 50000 доларів США від винних осіб за не притягнення їх до кримінальної відповідальності.

17.08.2017 Закарпатським управлінням ДВБ Національної поліції України відповідні матеріали скеровано до прокуратури Закарпатської області, за результатами розгляду яких відкрито кримінальне провадження №0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Крім того, встановлено, що 24.04.2017 до слідчого управління ГУНП надійшов рапорт заступника начальника відділу ЗУ ДВБ НП України про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів задокументовано факт збуту наркотичних речовин громадянином «Х». За даним фактом СУ ГУНП відкрито кримінальне провадження №000090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.310 КК України.

11.09.2017 кримінальне провадження №0000301 було об'єднано з кримінальним провадженням №0090 та присвоєно спільний №0090.

У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні працівниками прокуратури Закарпатської області встановлено, що 06.08.2017 слідчим відділенням Виноградівського ВП розпочато кримінальне провадження №0000722 за ч.3 ст.185 КК України за зверненням ОСОБА_5 про те, що в ніч з 04.08.2017 на 05.08.2017 двоє невідомих осіб проникли до будинку її сестри звідки викрали особисті речі, грошові кошти та золоті вироби. Під час супроводження вказаного кримінального провадження 14.08.2017 до органу досудового розслідування надійшли три рапорти від начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1, про те, що під час проведення оперативно-розшукових заходів ним отримано інформацію, що до скоєння даного правопорушення можуть бути причетні гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Разом із зазначеними рапортами ОСОБА_1 надав слідчому протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 14.08.2017.

У той же час, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №000090 встановлено, що гр. ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000722 від 06.08.2017 в якості свідка не допитувався, протокол його допиту від 14.08.2017 сфальсифікований, підписи у цьому документі йому не належать, з ОСОБА_1 він не знайомий. Сфальсифікованими є також рапорти ОСОБА_1 про те, що до вчинення зазначеної крадіжки можуть бути причетні гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення вказаними особами.

Таким чином, 16.08.2017 старшим слідчим слідчого відділення Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_6 діючи у рамках кримінального провадження №0000722 від 06.08.2017 за фактом крадіжки з будинку гр. ОСОБА_7, спільно з начальником СКП Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_1, старшим оперуповноваженим СКП цього ж відділення поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8, інспектором з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції цього ж відділення поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 та інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 цього є відділення поліції майором поліції ОСОБА_10 згідно ухвали слідчого судді проводився обшук у домоволодінні по АДРЕСА_1.

Прокуратурою Закарпатської області у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000090 за ч.3 ст.368, ч.1, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.310, ч.1 ст.366, ч.2 ст.365, ч.2 ст.383 КК України встановлено, що під час проведення вказаного обшуку поліцейськими Виноградівського відділення поліції було виявлено понад 100 сироростущих рослин коноплі та спеціальне обладнання для їх вирощування. У подальшому поліцейські стали вимагати у гр-н ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірну вимогу у розмірі 50000 доларів США, за не притягнення їх до кримінальної відповідальності. Цього ж дня, ОСОБА_1 отримав від невстановленої слідством особи, яка є знайомим ОСОБА_3 неправомірну вигоду у розмірі 50000 доларів США за те, що поліцейські не будуть складати процесуальні документи про виявлення та вилучення наркотичних речовин, а вказані особи не будуть притягнуті до відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних речових.

17.11.2017 працівниками прокуратури Закарпатської області позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.1 ст.366, ч.1 ст.28, ч.3 ст.371 ,ч.2 ст.383 та ч.1 ст.396 КК України.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування позивачеві було запропоновано дати письмові пояснення в рамках даного службового розслідування, однак він відмовився від надання пояснень, що підтверджується відповідним актом від 23.11.2017.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до статті 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною першою статті 77 Закону №580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції. Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини 1 статті 77).

Таким чином, законодавством чітко розмежовано випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності в якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про незаконність рішень щодо його звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку, а відсутність вироку у кримінальній справі не виключає наявність в діях цієї особи підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, рівень кваліфікації на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

Щодо доводів скаржника про перебування на лікуванні на момент звільнення повністю спростовуються наданим листком непрацездатності, з якого вбачається, що позивач перебував на лікуванні з 23.11.2017 по 08.12.2017 включно, а наказ про звільнення датований 11.12.2017.

Вказані висновки підтверджуються правовими позиціями Верховного Суду викладених в постанові від 03.05.2018 у справі №810/2073/16 (провадження №К/9901/12839/18) та постанові від 12.04.2018 у справі №815/3636/15 (провадження №К/9901/7668/18).

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги не знайшли підтвердження і доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції ч.1 ст.62 Конституції України (особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду), оскільки будь-які висновки про вчинення позивачем злочину у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду відсутні.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Згідно із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, а оскаржувані накази прийняті відповідачем в межах повноважень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 09 липня 2018 року.