Справа № 821/287/18
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/287/18

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаряСтефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма Строй Мастер" до Херсонської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма Строй Мастер" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Херсонської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000012/2 від 29 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова відповідача у розмитненні товару за ціною контракту є протиправною, оскільки Товариством надано усі необхідні документи, що підтверджують заявлену у митній декларації вартість товару.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Херсонська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої доводи, апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що подані до митного оформлення документи містили розбіжності, а також неповні відомості щодо складової митної вартості товару, що виключало можливість перевірки їх числового значення. Перевірка заявленої позивачем митної вартості товару проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2017 року між ТОВ "КФ Строй Мастер" та компанією HEBEI EVER-SHINE BUILDING MATERIALS IMPORT AND EXPORT CO LTD укладено зовнішньоекономічний контракт № CH-UA-171116, предметом якого є поставка будівельних матеріалів.

Пунктом 3.1 Контракта № CH-UA-171116 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса/Чорноморськ/Южний відповідно до Міжнародних правил роз'яснення торгових термінів "Інкотермс" (Публікація МТП в редакції 2010 року).

З метою розмитнення поставленого товару 29.01.2018 року ТОВ "КФ "Строй Мастер" подано відповідачу митну декларацію №UA508070/2018/000096, в якій визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за ціною зовнішньоекономічного контракту.

На підтвердження митної вартості задекларованих товарів декларантом надано: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 16.11.2017 року №CH-UA-171116; пакувальний лист від 04.12.2017 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 04.12.2017 року; коносамент від 06.12.2017 року; автотранспортну накладну від 26.01.2018 року; декларацію про походження товару від 04.12.2017 року; доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 04.12.2017 року; акт про проведення огляду товарів UA 500120/2018/0095; договір про надання послуг митного брокера від 10.01.2017 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю від 06.12.2017 року та інші.

Цього ж дня на електронну адресу декларанта надійшло повідомлення, в якому митний орган повідомив про виявлення в поданих документах розбіжностей та запропонував протягом 10 днів надати додаткові документи, які передбачені п.3 ст.53 МК України, а саме:

- банківські платіжні документи, що стосуються товару;

- платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прас листи виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та /або інформація біржових організацій про вартість товару сировини;

- копію митної декларації країни відправлення;

- інші документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару.

Причиною витребування Митницею додаткових документів в порядку п.3 ст.53 МК України стала та обставина, що з наданих декларантом до митного оформлення документів контролюючий орган не міг встановити чи включені витрати на транспортування та страхування до вартості товару, відсутні докази передплати цього товару, а також наявні розбіжності в даних коносаменту та в митній декларації про відправника та одержувача товару.

На вимогу митного органу позивач надав платіжне доручення від 06.12.2017 року; прайс-лист постачальника від 22.11.2017 року; комерційну (бізнес) пропозицію від 28.11.2017 року; копію експортної декларації країни відправлення; лист пояснення від виробника; лінійний коносамент №605614313; експерний висновок Херсонської ТПП від 23.01.2018 року щодо вартості товарів; лист експедитора.

29 січня 2018 року Херсонською митницею ДФС прийнято рішення №UA50805070/2018/000011/2 про коригування митної вартості товарів, у зв'язку з чим його вартість визначена за резервним методом, та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA508070/2018/00011.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем в повному обсязі надано до митного органу документи, що підтверджують заявлену у декларації вартість товару, рішення відповідача про відмову в прийнятті такої декларації та коригування вартості товару є неправомірним.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст.52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частинами 2, 3 зазначеної статті передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачене ч.5 ст.54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені цим кодексом, а саме ч.3 ст.53 МК України - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як зазначалось вище, вимога про витребування у позивача додаткових документів обґрунтована трьома підставами, а саме:

1. відсутності інформації про включення декларантом до вартості товару витрат на транспортування та страхування.

2. відсутності доказів передплати товару.

3. невідповідність даних коносаменту з митною декларацією про відправника та одержувача товару.

З приводу посилань апелянта на відсутність в поданих декларантом документах інформації про включення у вартість товару витрат на транспортування та страхування, судова колегія зазначає, що відповідно до Інкотермс-2010, СРТ (САRRІАGЕ РАID ТО (... named place оf destination) "фрахт/перевезення оплачено до ..." означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Поставка товару на умовах CIF ("вартість, страхування, фрахт") зобов'язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрат за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Відтак додаткові витрати на транспортування товару та його страхування позивач не поніс.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, відповідно до п. 3.1 контракту базисні умови поставки товарів СІF-ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" (Публікація Міжнародної торгової палати у редакції 2010 року).

Інвойсом № 17-09009 від 04.12.2017 року визначено умови поставки: CIF Одеса.

Пунктом 3.3 контракту також встановлено, що поставка товару повинна бути здійснена морем у контейнері.

При цьому, розділом 4 контракту встановлена ціна і загальна вартість контракту, яка визначається в товаросупровідних документах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами погоджено, що товари можуть поставлятися за визначеними у ньому умовами, згідно ІНКОТЕРМС 2010 року за певними товаросупровідними документами.

Пунктом 7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на страхування товарів.

В свою чергу, згідно умов контракту від 16.11.2017 року №CH-UA-171116 всі витрати із завантаження, пакування товару, поставки та страхування товару вже були включені продавцем в ціну товару, яка відображена у відповідних товаросупровідних документах, наданих митному органу для митного оформлення, а тому надання додаткових документів згідно митного законодавства, в тому числі, окремо зазначати вартість страхування в документах митним законодавством не передбачено.

Колегія суддів наголошує, що у даному випадку не є важливим, які страхові/транспортні платежі сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

В свою чергу, жодних зауважень саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару у митного органу не виникло.

З приводу посилань апелянта на відсутність в поданих декларантом документах доказів передплати товару, судова колегія зазначає, що факт оплати товару підтверджується платіжним дорученням №77 від 06.12.2017 року, поданим ТОВ "КФ Строй Мастер" на електронний запит митного органу.

Щодо розбіжностей, виявлених митним органом в коносаменті та митній декларації, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що оскільки лінійний коносамент, відповідно до приписів ч. 2 ст. 53 МК України не є обов'язковим документом, що підтверджує митну вартість товару, останній не може свідчити про наявність будь-яких розбіжностей.

Таким чином, дослідивши надані позивачем до митного органу документи, колегія суддів встановила, що останні дають можливість ідентифікувати товар, його числові значення, та вартість, чим спростовуються доводи апелянта про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору, необхідність у витребуванні додаткових документів та у застосуванні другорядних методів визначення митної вартості товарів.

До митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством, та які, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товарів. А відтак, витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним, що свідчить про неправомірність рішення митного органу у неприйнятті митної декларації і відмові митного оформлення товарів та коригування їх митної вартості.

Колегія суддів вважає, що Херсонською митницею ДФС, як суб'єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень, не доведено, які відомості в зовнішньоекономічному контракті, інвойсі та інших наданих декларантом документах є сумнівними та в чому полягають наявні в нього сумніви, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення за резервним методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною угоди, а також не спростовано те, що надані позивачем митному органу документи були достатніми для визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2018 року разом з відзивом на апеляційну скаргу представником позивача до суду апеляційної інстанції подано клопотання про стягнення з Херсонської митниці ДФС витрат на праву допомогу в сумі 5000 грн., яка складається з 1000 грн. - вартість ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, та 4 000 грн. - представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції.

До вказаної заяви додані копія договору про надання правової допомоги від 15.03.2018 року, додаткова угода від 14.06.2018 року рахунок на оплату та платіжне доручення від 19.06.2018 року.

В свою чергу, Херсонська митниця ДФС надала до суду апеляційної інстанції клопотання про обґрунтування не співмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги, в якому зазначено, що справа, яка розглядається, віднесена до категорії справ незначної складності, а відзив на апеляційну скаргу не потребував витрачання значної кількості часу на його підготовку.

З приводу заявленого клопотання судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши наявні в матеріалах докази у сукупності з наведеними сторонами доводами щодо відшкодування витрат на правову допомогу судова колегія дійшла висновку, що визначена у клопотанні сума послуг є неспівмірною з витраченим адвокатом часом на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, так і з часом перебування в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги.

За таких обставин, на переконання судової колегії, витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані в розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 134, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма Строй Мастер" до Херсонської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Стягнути з Херсонської митниці ДФС () на користь ТОВ "Комерційна фірма Строй Мастер" () витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 (три тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Стас Л.В.