Справа № 654/2783/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 654/2783/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Ширінська О.Х.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Запорожана Д.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, сільського голови Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Чухрая Олексія Івановича про визнання рішення неправомірним,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом, у якому заявлено вимоги до Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, сільського голови Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Чухрая Олексія Івановича а саме:

-визнати неправомірним та скасувати п.5. рішення Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області VII скликання за № 102 від 17.06.2016 р. про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення детального плану та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив: а саме:

- визнати неправомірним та скасувати п. 2 рішення сьомої сесії Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області УІІ скликання від 07.09.2016 р. № 136, яким земельну ділянку, площею 0, 3614 га було закріплено за громадою сільської ради як місце для відпочинку, купання та риболовлі;

- визнати неправомірним та скасувати в частині включення земельної ділянки площею 0, 25 га по АДРЕСА_1 рішення ХV сесії Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 12.07.2017 р. № 318, яким земельну ділянку, орієнтовною площею 0, 7 га виділено КП "Кардаш" для облаштування під місце для відпочинку, купання та риболовлі;

- зобов'язати Великокардашинську сільську раду Голопристанського району Херсонської області надати гр. ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення детального плану та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовної площею 0, 25 га, яка розташована по АДРЕСА_1, у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівле та споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на початку 2016 р. ним було подано заяву до Великокардашинської сільської ради про відведення із комунальної власності сільської ради у його власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3614 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: під забудову, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції, що позивач звернувся до Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області із заявою про надання йому дозволу на виготовлення детального плану та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Рішенням Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області VII скликання за № 102 від 17.06.2016 р., зокрема п. 5, ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення детального плану та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі і, згідно положень ст. 88 Водного Кодексу України прибережні захисні смуги навколо річок уздовж урізу води (у меженний період) встановлюються шириною 25 метрів, а тому не може відводитися у власність.

Вказане рішення було прийнято сільською радою на підставі рекомендації постійної комісії з земельних питань, екології та охорони навколишнього середовища Великокардашинської сільської ради та протоколу № 5 вказаної комісії.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що земельною комісією було проведено перевірку та надано рекомендацію про відмову в передачі у власність вказаної земельної ділянки заявнику ОСОБА_2, оскільки вона знаходиться у прибережній захисній смузі від урізу води - Кардашинського лиману, що передбачено діючим Земельним та Водним Кодексами. Тому відмова є правомірною.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів справи Рішенням Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області VII скликання за № 102 від 17.06.2016 р., зокрема п. 5, ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення детального плану та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі і, згідно положень ст. 88 Водного Кодексу України прибережні захисні смуги навколо річок уздовж урізу води (у меженний період) встановлюються шириною 25 метрів, а тому не може відводитися у власність.

Вказане рішення було прийнято сільською радою на підставі рекомендації постійної комісії з земельних питань, екології та охорони навколишнього середовища Великокардашинської сільської ради та протоколу № 5 вказаної комісії. (а.с.54-56)

З огляду на вищевикладене , суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити, що на отримання спірної ділянки по АДРЕСА_1 була заява ОСОБА_2 щодо наданні дозволу на виготовлення детального плану та проекту землеустрою на відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Також на вищевказану земельну ділянку була заява ОСОБА_4 щодо надання дозволу на відведення в оренду земельної ділянки для сінокосіння площею 0,36 га. В той же час, Рішенням сьомої сесії сільської ради VII №136 від 07.09.2016 року було вирішено відмовити у наданні дозволу на відведення в оренду земельної ділянки для сінокосіння площею 0,36 га ОСОБА_4 в АДРЕСА_1, згідно чинного законодавства. Також було вирішено, що дану вищевказану земельну ділянку закріпити за громадою сільської ради як місце для відпочинку, купання та риболовлі. (а.с. 25)

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що Рішенням п'ятнадцятої сесії сільської ради VII №318 від 12.07.2017 року було вирішено виділити земельну ділянку орієнтованою площею 0,70 га для облаштування під місце купання, відпочинку та риболовлі комунального підприємства «Кардаш» в АДРЕСА_1. (а.с. 37). Також суд апеляційної інстанції зауважує, що ділянка площею 0,36 га. по АДРЕСА_1 на яку претендував ОСОБА_2 ввійшла до земельної ділянки площею 0,70 га яка була виділена комунальному підприємству «Кардаш» Рішенням п'ятнадцятої сесії сільської ради VII №318 від 12.07.2017 року для облаштування під місце купання, відпочинку та риболовлі.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &l ;…&?н; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?и;…&? ;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

Згідно зі статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

За визначенням п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 2) публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Колегія суддів зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже з огляду на все вище зазначене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що станом на час розгляду даної справи спірна земельна ділянка вже знаходилась у користуванні КП «Кардаш» відповідно до Рішення п'ятнадцятої сесії сільської ради VII №318 від 12.07.2017 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 10.03.2016 року (справа № 820/18468/14), від 29.09.2015 року (справа № 21-345а15), від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14), від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що даний спір не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, у зв'язку із чим прийшов до помилкового висновку про підсудність даного спору судам адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлений ст.19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній.

Керуючись ст.ст.308, 311,315,319,321,322,325,329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року - скасувати з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, сільського голови Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Чухрая Олексія Івановича про визнання рішень неправомірним.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Дата складення та підписання повного судового рішення - 05.07.2018 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Яковлєв О.В. Запорожан Д.В.