Справа № 826/1779/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року № 826/1779/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 грудня 2017 року,-
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач, Офіс великих платників податків ДФС), в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2017 року № Офісу великих платників податків ДФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виходячи з розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки останнього, що є додатком до акту, відповідач виходив з іншого - меншого строку, що є порушенням статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з боку фіскальної служби. На думку позивача, відповідачем при перевірці залишено поза увагою обставину, що позивачем вжито всіх передбачених законодавством заходів для повернення валютної виручки контрагентом ADELIS TRADE LLP та Lincoln Electric France.

Крім того, ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» вжито заходів для повернення валютної виручки контрагентом ADELIS TRADE LLP шляхом пред'явлення в силу частини 3 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України позову, що, в свою чергу, виключає можливість існування будь-яких порушень валютного законодавства у відносинах з ADELIS TRADE LLP згідно контрактів, що перевірялись.

Додатково представник позивача зазначив, що до пені за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД не може бути застосовано право податкової застави. Пеня за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД не є грошовим зобов'язанням, яке самостійно визначається платником податків у податковій декларації, а отже ця підстава застосування податкової застави не є дотриманою. Представник позивача стверджує, що пеня за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД не є податковим платежем, до неї не розповсюджуються строки сплати, передбачені Податковим кодексом України, відтак це виключає застосування в даному випадку положень статті 126 Податкового кодексу України та пункту 1.7 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №572 від 10 жовтня 2013 року.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що частиною 6 статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті, тобто наведені положення законодавства визначають чітко строки надходження виручки на рахунки резидентів від експорту-продукції. Також, відповідач повідомив, що відповідно до відомостей з інтегрованої картки платника податків суми недоїмки виключені у зв'язку із запізненим надходженням скарги, про що свідчить екранна форма з АІС «Податковий блок».

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що наведені податковим органом доводи не відповідають вимогам, які визначені статтями 73-78 Кодексу адміністративного судочинства України. На думку позивача, податковим органом в порушення вимог статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України не зазначено будь-яких обставин, за яких відповідач не погоджується з обґрунтуванням позовних вимог позивача, а містяться лише недоречні посилання на норми закону, що регламентують строки розрахунків за операціями з експорту товарів на підставі зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

У запереченнях на відповідь на відзив представник податкового органу зазначив, що акт про результати документальної позапланової перевірки від 30 листопада 2017 року №4558/28-10-14-02/36716128 є належним доказом та є носієм інформації щодо виявлених під час перевірки порушень законодавства. Крім того, представник відповідача стверджує, що висновки про неможливість застосування права податкової застави до пені за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД є недоречним. Додатково представник контролюючого органу повідомив, що останнім було виконано вимоги чинного законодавства щодо виключення сум з інтегрованої картки платника податків, а тому в майбутньому посилання позивача на неправомірність дій Офісу великих платників податків ДФС з цього приводу є недоречними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 15 травня 2018 року представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, а також підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 22 листопада 2017 року по 23 листопада 2017 року на підставі направлення від 22 листопада 2017 року №998, виданого Офісом великих платників податків ДФС, працівниками Офісу великих платників податків ДФС згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу №2547 від 13 листопада 2017 року, проведена виїзна документальна позапланова перевірка Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 21 січня 2015 року №02/15-1, від 04 січня 2017 року №004/1-17, від 03 січня 2017 року №002/1-17, від 30 червня 2016 року №089/16-1, від 10 січня 2017 року №040/1-17, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №4558/28-10-14-02/36716128 від 30 листопада 2017 року (далі по тексту - акт перевірки).

За результатами перевірки встановлено порушення ПАТ «ОГХК» статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23 вересня 1994 року, а саме несвоєчасне надходження валютної виручки за зовнішньоекономічними експортними контрактами:

- від 03 січня 2017 року №002/1-17 з «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія): прострочено надходження валютної виручки у сумі 109 224,00 дол. США на 5 днів; прострочено надходження валютної виручки у сумі 59 100,00 дол. США на 4 дні; прострочено надходження валютної виручки у сумі 7 404,00 дол. США на 2 дні; прострочено надходження валютної виручки у сумі 109 800,00 дол. США на 5 днів; прострочено надходження валютної виручки у сумі 58 449,76 дол. США на 3 дні; прострочено надходження валютної виручки у сумі 74,24 дол. США на 51 день;

- від 10 січня 2017 року №040/1-17 з «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія): прострочено надходження валютної виручки у сумі 207 200,00 дол. США на 43 дні; прострочено надходження валютної виручки у сумі 71 040,00 дол. США на 42 дні;

- від 04 січня 2017 року №004/1-17 з «Lincoln Electric France, S.A.» (Франція): прострочено надходження валютної виручки у сумі 17 535,00 дол. США на 19 днів; прострочено надходження валютної виручки у сумі 17 535,00 дол. США на 38 днів; прострочено надходження валютної виручки у сумі 20 475,00 дол. США на 32 дні.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що по митним деклараціям згідно вказаних вище зовнішньоекономічних контрактах порушено строки надходження валютної виручки від нерезидента, що спричинило виникнення простроченої дебіторської заборгованості.

Також перевіркою встановлено, що у зв'язку з невиконанням нерезидентом - «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) своїх зобов'язань позивач звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовними заявами щодо стягнення сум заборгованості після завершення граничного терміну надходження валютної виручки.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом видано податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2017 року, яким до Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1 189 599, 03 грн.

Також у вказаному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що у разі несплати в установлений строк грошового зобов'язання, визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, застосовується штраф та нараховується (крім випадків несплати пені) пеня у порядку і розмірах, передбачених статтями 126 і 129 Податкового кодексу України, виникає право податкової застави на майно платника податків і таке грошове зобов'язання буде визнано податковим боргом.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки встановлено, що між позивачем та компанією «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) укладено договір від 03 січня 2017 року №002/1-17, предметом якого є ільменітовий концентрат, виробництва філії «Іршавський гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «ОГХК».

При проведенні розрахунків по вказаному контракту позивачем виписано митну декларацію №00019 від 11 січня 2017 року на суму 109 224,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 11 травня 2017 року, однак вказана сума надійшла на рахунок позивача у повному обсязі від нерезидента лише 16 травня 2017 року.

Також, ПАТ «ОГХК» на користь нерезидента виписано митну накладну №000175 від 12 січня 2017 року на суму 59 100,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 12 травня 2017 року. Водночас, від нерезидента сума валютної виручки у розмірі 59 100,00 дол. США була зарахована на валютний рахунок позивача лише 16 травня 2017 року.

Крім того, на користь нерезидента позивачем виписано митну накладну №000256 від 14 січня 2017 року на суму 117 204,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 14 травня 2017 року. При цьому, вказана сума валютної виручки надійшла на рахунок позивача від нерезидента у сумі 7 404,00 дол. США 16 травня 2017 року та у розмірі 109 800 дол. США 19 травня 2017 року.

ПАТ «ОГХК» на користь нерезидента виписано митну накладну №000274 від 16 січня 2017 року на загальну суму 58 524,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 16 травня 2017 року, однак на рахунок позивача валютна виручка у сумі 58 449, 76 дол. США була зарахована лише 19 травня 2017 року

В ході перевірки встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з невиконанням нерезидентом своїх зобов'язань ПАТ «ОГКХ» 07 липня 2017 року звернулось до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовною заявою про стягнення з нерезидента «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) заборгованості у загальній сумі 126 302,24 дол. США за поставлений товар згідно умов договору від 03 січня 2017 року №002/1-17, а саме відповідно до митних декларацій від 16 січня 2017 року №000274 на суму 74,24 дол. США; від 03 лютого 2017 року №000928 на суму 25 212,00 дол. США; від 06 лютого 2017 року №001022 на суму 16 956,00 дол. США; від 06 лютого 2017 року №001020 на суму 84 060,00 дол. США.

Постановою Голови МКАС при ТПП України від 07 липня 2017 року справу прийнято до провадження за №205в/2017.

В ході перевірки встановлено, що між ПАТ «ОГХК» та компанією «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) укладено договір від 10 січня 2017 року №040/1-17, предметом якого є продукція виробництва філії «Вільногірського гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «ОГХК».

При проведенні розрахунків по вказаному контракту позивачем виписано нерезиденту митну декларацію №015189 від 24 січня 2017 року на суму 207 200,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 24 травня 2017 року, однак станом на 25 травня 2017 року валютна виручка від резидента не надійшла.

Також, позивачем виписано митну декларацію №015216 від 25 січня 2017 року на суму 71 040,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 25 травня 2017 року. Водночас, станом на 26 травня 2017 року валютна виручка не надійшла і за розрахунками по вказаному контракту виникла прострочена дебіторська заборгованість у сумі 71 040,00 дол. США.

Зважаючи на невиконання нерезидентом своїх зобов'язань ПАТ «ОГХК» 07 липня 2017 року звернулось до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовною заявою про стягнення з нерезидента «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) заборгованості у загальній сумі 248 240,00 дол. США за поставлений товар згідно умов договору від 10 січня 2017 року №040/1-17.

Постановою Голови МКАС при ТПП України від 07 липня 2017 року справу прийнято до провадження за №203в/2017.

Також, згідно наданих до перевірки документів податковим органом встановлено, що між ПАТ «ОГХК» та компанією «Lincoln Electric, S.A.» (Франція) укладено договір №004/1-17 від 04 січня 2017 року, предметом якого є продукція виробництва філії «Вільногірського гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «ОГХК».

При цьому, при проведенні розрахунків по контракту від 04 січня 2017 №004/1-17 позивачем на користь нерезидента виписано митну декларацію №015019 від 05 січня 2017 року на суму 17 535,00 дол. США з граничним терміном валютної виручки 05 травня 2017 року, однак станом на 06 травня 2017 року вказана сума на рахунок позивача від резидента не надійшла.

Зазначена сума у розмірі 17 535,00 дол. США була зарахована на валютний рахунок ПАТ «ОГХК» лише 24 травня 2017 року.

Крім того, в ході здійснення розрахунків за вказаним контрактом позивачем виписано митну декларацію №015083 від 13 січня 2017 року на суму 17 535,00 дол. США з граничним терміном надходження валютної виручки 13 травня 2017 року, однак зазначена сума валютної виручки надійшла на рахунок позивача від нерезидента лише 20 червня 2017 року.

Також, згідно митної декларації №015138 від 19 січня 2017 року на загальну суму 20 475,00 дол. США граничним терміном надходження валютної виручки є 19 травня 2017 року. При цьому, зазначена сума від нерезидента на рахунок позивача була зарахована лише 20 червня 2017 року.

Наведене в сукупності свідчить, що має місце прострочення граничних термінів надходження валютної виручки за зовнішньоекономічними експортними контрактами: від 03 січня 2017 року №002/1-17 з «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія); від 10 січня 2017 року №040/1-17 з «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія); від 04 січня 2017 року №004/1-17 з «Lincoln Electric France, S.A.» (Франція).

Статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23 вересня 1994 року (далі по тексту - Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР) визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Крім того, пунктом 1 постанови Правління Національного Банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» №410 від 13 грудня 2016 року визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Доводи позивача стосовно того, що податковим органом взято за основу менший, ніж передбачено статтею 1 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР, строк для здійснення розрахунків спростовуються наведеними вище обставинами та додатком №1 до акта перевірки, в якому чітко прослідковується деталізація граничних строків надходження валютної виручки згідно митних декларацій та дати їх фактичного надходження.

Також судом взято до уваги те, що позивачем вжито заходів для повернення валютної виручки контрагентом «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) шляхом пред'явлення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України позову, що в свою чергу підтверджує наявність станом на день звернення до суду, а саме 07 липня 2017 року простроченої дебіторської заборгованості. При цьому, як зазначалось вище, граничними строками надходження валютної виручки від зазначеного контрагента-нерезидента був травень 2017 року.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов'язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов'язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов'язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що б зумовило призупинення перебігу строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону.

При цьому, частиною 3 статті 4 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР передбачено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Частиною 5 статті 4 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР визначено, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Матеріалами перевірки встановлено, що згідно умов договору про переведення боргу від 14 серпня 2017 року №177 ПАТ «ОГХК» (кредитор) та «ADELIS TRADE LLP» (первісний боржник) підтверджено дійсність обов'язків з оплати за поставлений товар за контрактом від 03 січня 2017 року №002/1-17 на суму 738 458,24 дол. США. Первісний боржник на підставі вказаного договору передав, а «Millman Limited» (Велика Британія) (новий боржник) прийняв на себе обов'язки первісного боржника з оплати суми заборгованості шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок кредитора у термін до 30 вересня 2017 року.

В ході перевірки встановлено та сторонами не заперечувалось, що на виконання умов договору №177 від 14 серпня 2017 року про переведення боргу нерезидентом «Millman Limited» (Велика Британія) перераховано на валютний рахунок позивача грошові кошти у сумі 738 458,24 дол. США. При цьому, відповідно до наданих в ході перевірки документів, станом на 21 листопада 2017 року у ПАТ «ОГХК» за контрактом від 03 січня 2017 року №002/1-17 з нерезидентом «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) дебіторська/кредиторська заборгованість не обліковується, що підтверджується даними бухгалтерського обліку по рахунку 362.

Крім того, згідно умов договору про переведення боргу від 14 серпня 2017 року №177 ПАТ «ОГХК» (кредитор) та «ADELIS TRADE LLP» (первісний боржник) підтверджено дійсність обов'язків з оплати за поставлений товар за контрактом від 10 січня 2017 року №040/1-17 на суму 435 680,00 дол. США. Первісний боржник на підставі вказаного договору передав, а «Millman Limited» (Велика Британія) (новий боржник) прийняв на себе обов'язки первісного боржника з оплати суми заборгованості шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок кредитора у термін до 30 вересня 2017 року.

Матеріалами перевірки підтверджується, що на виконання умов договору про переведення боргу від 14 серпня 2017 року №177 на рахунок позивача від нерезидента «Millman Limited» (Велика Британія) надійшли грошові кошти у сумі 435 680,00 грн. Крім того, станом на 21 листопада 2017 року у ПАТ «ОГХК» за контрактом від 10 січня 2017 року №040/1-17 з нерезидентом «ADELIS TRADE LLP» (Велика Британія) дебіторська/кредиторська заборгованість не обліковується, що підтверджується даними бухгалтерського обліку по рахунку 362.

Наведене свідчить, що податковим органом правомірно визначено розмір пені за порушення строків надходження валютної виручки за експортними зовнішньоекономічними договорами (контрактами), а дні такої прострочки підтверджуються наявними матеріалами справи.

Стосовно доводів позивача щодо неможливості застосування до пені за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД податкової застави, суд зазначає наступне.

Відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», законів з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших законодавчих актів, згідно з якими контролюючим органам надано право визначати суми податкових та грошових зобов'язань, зменшувати (збільшувати) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшувати від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємне значення суми податку на додану вартість, застосовувати передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи розроблено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, який затверджено наказ Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року №1204 (далі - Порядок №1204).

Даний Порядок визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Так, відповідно до абзацу 11 пункту 2 розділу ІІ Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10).

Аналіз додатку 10 Порядку №1204 свідчить про ідентичність відомостей, які повинні міститись та містяться в оскаржуваному податковому-повідомленні рішенні № від 21 грудня 2017 року, зокрема і відомості, у разі несплати в установлений строк грошового зобов'язання, визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, застосовується штраф та нараховується (крім випадків несплати пені) пеня у порядку і розмірах, передбачених статтями 126 і 129 Податкового кодексу України, виникає право податкової застави на майно платника податків і таке грошове зобов'язання буде визнано податковим боргом.

Суд зазначає, що станом на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «С», як і станом на момент розгляду та вирішення даної справи по суті, вказаний Порядок №1204, зокрема, в частині затвердження форми податкового повідомлення-рішення є чинним, а відтак обов'язковим до виконання та застосування податковим органом.

Крім того, суд зазначає, що згідно підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог підпункту 82.1.2 пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Позивачем не заперечується, що контролюючим органом щодо своєчасності здійснення розрахунків та нарахування пені за порушення таких строків у сфері зовнішньоекономічної діяльності є податковий орган.

При цьому, відповідно до вимог пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За таких обставин, суд зазначає, що наявність відомостей у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні щодо можливості застосування права податкової застави не порушує станом на момент розгляду даної справи прав та законних інтересів позивача, оскільки такий спосіб забезпечення сплати платником податків суми грошового зобов'язання та пені можливий лише в разі несплати суми податкового боргу в добровільному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко