Справа № 805/3154/18-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р. Справа№805/3154/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання протиправними дій скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

04 травня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (далі - УСЗН), у якому Позивач просить:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови в поновленні виплати допомоги при народженні ОСОБА_2, згідно повідомлення № 755 від 12 березня 2018 року;

- скасувати рішення УСЗН від 12 березня 2018 року щодо відмови в поновленні виплати допомоги при народженні ОСОБА_2 та зобов'язати Відповідача провести поновлення нарахувань та виплати допомоги при народженні ОСОБА_2 з 01 вересня 2016.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилася дитина ОСОБА_2, у зв'язку чим Новогродівським міським управлінням соціального захисту населення призначена допомога при народженні дитини, яка виплачувалася з листопада 2014 року по серпень 2016 року.

В серпні 2016 року Позивач повернулася до м. Донецька до родичів, і виплата допомоги припинена.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідача із заявою про поновлення виплати допомоги. Відповідач відмовив в задоволенні заяви через те, що Позивач звернулася із цією заявою більше як через 12 місяців після припинення виплати.

Ухвалою суду від 08 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що 12-місячний строк звернення із заявою про поновлення виплати допомоги у спірному випадку сплив, а Позивач не наводить поважних причин вважати цей строк пропущеним з поважних причин.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належними чином. Надали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини п'ятої статті 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, є громадянином України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2; місце реєстрації: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у Позивача та ОСОБА_3 народилася дитина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 20 березня 2013 року.

05 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Новогродівського міського УСЗН із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Рішенням Новогродівського міського УСЗН від 06 березня 2015 року призначено допомогу, а рішенням від 09 вересня 2015 року допомогу перераховано та призначено з 01 листопада 2014 року по 28 лютого 2019 року.

Рішенням Новогродівського міського УСЗН від 01 серпня 2016 року вирішено припинити виплату допомоги у зв'язку із скасуванням довідки Позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (на підставі закінчення строку її дії).

23 січня 2018 року Позивач отримала нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місце проживання у м. Селидове.

Цього ж дня Позивач звернулася до УСЗН із заявою про поновлення виплати допомоги з моменту її припинення, проте рішенням Відповідача № 755 від 12 березня 2018 року у задоволенні цієї заяви відмовлено згідно пункту 13 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», відповідно до якого, допомога поновлюється у разі коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Суд звертає увагу на відсутність у спірному випадку порушень законодавства при призначенні допомоги вперше.

Відомостей про отримання Позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України Відповідачем на час розгляду справи також не надано.

З пункту 13 Порядку №1751 вбачається, що виплата допомоги припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Аналогічна норма закріплена в статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», за правилами якої виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац сьомий частини дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється "у разі виникнення інших обставин".

У пункті 2.3. мотивувальної частини цього рішення Суд зазначив, що перелік підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини в Законі закріплено з метою недопущення нецільового використання коштів Державного бюджету України, що виділяються на таку допомогу, та унеможливлення свавільного втручання органів державної влади у право особи на її отримання. Оскільки цей перелік не є вичерпним і право визначати додатковий перелік таких підстав не делеговано іншому органу державної влади, то це створює можливість свавільного втручання органів державної влади у право особи на отримання державної допомоги при народженні дитини.

З викладеного вбачається, що з червня 2016 року Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати допомоги.

Скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не входить до цього переліку, відтак у спірному випадку мало місце протиправне припинення виплати допомоги.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1751виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачу припинено виплату допомоги не з причин, встановлених пунктом 13 Порядку №1751.

Це означає, що у спірному випадку не застосовується дванадцятимісячний строк для подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Суд додатково заууважує, що Позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, до з'ясування за списками СБУ. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що Позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право Позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

З викладеного суд приходить до висновку про задоволення цього позову.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 255, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: 85401, АДРЕСА_2; місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Пушкіна, 8, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради № 755 від 12 березня 2018 року про відмову в поновленні виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини з 01 вересня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Рішення постановлено в письмовому провадженні. Повний текст рішення складено та підписано 05 липня 2018 року на підставі частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Аляб'єв І.Г.