Справа № 754/6105/18
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/472/18
Справа №754/6105/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хлань Вікторії Вікторівни про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хлань В.В. про скасування постанови.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.05.2018 відповідачем була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №26657 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 425 грн. Згідно фабули зазначеної постанови, при викладенні суті інкримінованого позивачу правопорушення, відповідачем було зазначено, що він, керуючи транспортним засобом «Ford Focus», н.з.НОМЕР_1, по пр-ту Маяковського, 38/10, в м.Києві не включив показник повороту при зміні руху, чим порушив п.9.2 «Б» ПДР України.

З винесеною відповідачем постановою ОСОБА_1 не погоджується, та зазначає у своїй позовній заяві, що того дня він, рухаючись на перетині вулиці Сабурова та проспекту Маяковського в м.Києві, побачив у дзеркало заднього огляду автомобіль патрульної поліції з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів, після чого виконав вимоги поліції, проїхавши зупинку громадського транспорту, здійснив зупинку свого транспортного засобу з дотримання вимог в крайній правій смузі проїзної частини. Після зупинки до нього з патрульного автомобіля підійшов поліцейський та почав стверджувати, що ним було порушено ПДР, а саме не було увімкнуто показник повороту, після чого також почав вимагати документи для їх перевірки. Однак, як стверджує позивач, після його намагання пояснити поліцейському, що ним жодним чином не були порушені Правила дорожнього руху, внаслідок чого сама зупинка його транспортного засобу екіпажем патрульної поліції є незаконною, інспектор повідомив позивача лише про те, що на нього вже складена постанова, після чого вручив її позивачу для підпису. При цьому відповідачем, при винесені оскаржуваної постанови були порушені права позивача на отримання правової допомоги на дання пояснень, так як інспектор повідомив позивачу, що в постанові не передбачено написання пояснень, а лише проставляння підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що вказаних порушень ПДР він не допускав, вважає постанову незаконною, винесену без дотримання вимог чинного законодавства, вимог КУпАП, без фактичного розгляду справи, без з'ясування всіх обставин справи та без дотримання належної процедури, а відтак він змушений звертатись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 18.05.2018 було відкрито провадження у вказаній справі, а також постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, у відповідності до ст. 262 КАС України до 30.05.2018.

Вказаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо.

19.06.2018 на адресу суду надійшов поданий представником відповідача - Бабатенко Г.П. відзив на позовну заяву, у якому представник зазначила, що вимоги та твердження позивача, які викладені у позовній заяві, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач, керуючи своїм транспортним засобом, рухаючись перед патрульним автомобілем, під час перестроювання та зміною напрямку руху жодного разу не увімкнув покажчики повороту, а тому інспектору, знаходячись на службі і при виконанні своїх службових обов'язків, змушені були відреагувати на дані порушення. При цьому, представник вказала, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач встановив причини та умови, що сприяли вчиненню даного порушення у відповідності до ст.245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст.278 КУпАП, повідомив відповідача про його права, які передбачені ст.268 КУпАП, але сам позивач стверджував, що не вбачає порушення ним ПДР, обґрунтовуючи це тим, що це не суттєве правопорушення і за таких манер кермування негативних наслідків не сталося. Сторона відповідача вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням положень діючого законодавства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Як встановлено судом, відповідачем по справі - поліцейського Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хлань В.В. 10.10.2018 було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

При цьому, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач 10.05.2018 об 01.30 годині, керуючи транспортним засобом «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1, по пр-ту Маяковського, 31/10 в м.Києві не ввімкнув покажчики повороту при здійсненні зміни руху, чим позивачем було порушено п.9.2 «Б» ПДР України, та скоєно адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.9.2 «Б» ПДР України водій перед початком руху і зупинкою повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Частина друга статті 122 КпАП України передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності.

Суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 10.05.2018 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем порушення, при чому як було зазначено у відзиві - неодноразово. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості подати суду записи з нагрудної відеокамери патрульного поліції на підтвердження факту вчинення позивачем порушення, або ж його визнання при складанні постанови, як про це зазначалося у поданому суду відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оскільки доводи позивача відповідачем не спростовані, суд знаходить доведеним, що інкримінованованого йому правопорушення він не вчинював, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 не відповідає вимогам КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 78, 159-162, 165, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хлань Вікторії Вікторівни про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову серії ВР №260657 від 30 травня 2018 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних Положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: