Справа № 820/6138/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/6138/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Мінаєвої О.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018р., головуючий суддя І інстанції Тітов О.М., повний текст складено 08.02.2018 р., по справі №820/6138/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_1 від 01.12.2017 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № НОМЕР_1, від 01.12.2017 року.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" (61017, м.Харків, вул.Велика Панасівська, буд.95, кім.4, 15-17, ) судові витрати в загальному розмірі 5186,83 (п'ять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 83 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46 , ).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем в підтвердження правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту за червень, липень 2016 року у розмірі 276631 грн за господарськими операціями з контрагентом ТОВ "Практикум Груп" не було надано документів щодо навантаження-розвантаження придбаної продукції, довіреностей на відпуск товару.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 року залишити без змін, посилаючись на те, що законодавством України не передбачено обов'язкове складання документів щодо навантаження-розвантаження продукції, зазначив, що єдиним документом в якому учасники господарської операції мають змогу зазначити відомості щодо навантаження-розвантаження є товарно-транспортна накладна. Також вказав на те, що довіреність на відпуск товару контрагентом позивачу як покупцю не надавалася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи, податковий номер 34330281.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 6031 від 25.10.2017, згідно з п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, проведено позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Практикум Груп" податковий номер 40031254 за червень, липень 2016 року.

Результати перевірки викладені в акті № 20032/20/40/14/11/11/34330281 від 15.11.2017 року (а.с.12-22, т.1).

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Компанія Євромет":

- п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит, що призвело до заниження податок на додану вартість на загальну суму 276631 грн., в тому числі за червень 2016 року на суму ПДВ 210874 грн., за липень 2016 року на суму ПДВ 65757 грн.

Підставою для встановлення вказаних висновків та винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ "Практикум Груп".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом факту порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Практикум Груп".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підставою для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту стали доводи податкового органу про не підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ "Практикум Груп" документами щодо навантаження-розвантаження придбаної продукції, довіреностями на відпуск товару, відповідністю пункту розвантаження товару, зазначеного у товарно-транспортних накладних адресі складських приміщень, вказаної в акті приймання-передачі до договору оренди, а тому, на думку відповідача, між позивачем та зазначеним контрагентом не відбулось реальних фінансово-господарських правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів перевіряючи податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 01.12.2017 року на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказане рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, податковий кредит складається із сум податку на додану вартість нарахованого (сплаченого) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим, колегія суддів зазначає, що податкова накладна не є вичерпним первинним документом для нарахування податкового кредиту з ПДВ, оскільки визначальною умовою для формування податкового кредиту за певними господарськими операціями є реальне здійснення цих господарських операцій.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач мав фінансово-господарські відносини з ТОВ "Практикум Груп" з поставки металопродукції.

Так, між ТОВ "Компанія Євромет" як покупцем та ТОВ "Практикум Груп", як постачальником, було укладено договір поставки №178 від 20.04.2016 на поставку металопродукції.

В підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано видаткові накладні, копії рахунків на оплату, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення (а.с.38-56 т.1).

Згідно товарно-транспортних накладних пунктом розвантаження товару значиться: м. Харків, вул. Велика Панасівська, будинок 95, кімн. 4,15-17.

Відповідно до договору оренди № 31-Д від 15.04.2016 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Фортуна», додаткової угоди №1 від 30.05.2016 року, додаткової угоди №2 від 31.05.2017 року та актів приймання-передачі приміщень в оренду ( а.с 57-62 т.1) позивач орендував приміщення по вул. Велика Панасівська,95, м. Харків, кімн.2-6, 8-9, 14-19.

Також, з товарно-транспортних накладних слідує, що товар перевозився позивачем на автомобілях НОМЕР_2 та ТАТА АХ 1891 СМ, які позивач орендував у ОСОБА_3 згідно договорів оренди транспортного засобу, укладених 25.03.2015 року та 05.10.2015 року з ОСОБА_3В.( а.с.68-77 т.1).

Суми податку на додану вартість, що за податковими накладними включено до податкового кредиту за червень, липень 2016 року, відображених у реєстрі виданих податкових накладних, відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за червень, липень 2016 року.

Вказаний товар ТОВ"Компанія Євромет" було придбано у ТОВ "Практикум Груп" для використання у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами (а.с.111-240, т.1, а.с.1-61 т.2), а саме: договором №1632 від 11.11.2015 р. укладеним з ТОВ «НВП «ЗАРЯ» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №Т-295/1411 від 15.09.2016 укладеним з ТОВ «НВП «ЗАРЯ» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №57 від 15.02.2016 р. укладеним з ТОВ «ТД «ОТТОМ» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №391 від 21.10.2015 р. укладеним з ПАТ «Дослідний електромонтажний завод» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю, товарно-транспортною накладною; договором №317 від 05.10.2016 р. укладеним з ТОВ «СТІНМАШ» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю, товарно-транспортною накладною; договором №09/12/2-2016 від 09.12.2016 р. укладеним з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №390/80-ОМТО від 21.10.2015 р. укладеним з ПрАТ «Манометр-Харків» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №2625 від 11.06.2015 р. укладеним з ПрАТ «Полтавський ГЗК» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю, товарно-транспортною накладною; договором №127002/027 від 27.01.2016 р. укладеним з Пат «Новокраматорський машинобудівний завод» та складеними на його підставі видатковими накладними, розпорядженнями на отримання ТМЦ, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №120517 від 12.05.2017 р. укладеним з ТОВ «Євромет Груп» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю; договором №104 від 30.03.2017 р. укладеним з ТОВ «НВЦ ЄТМ» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю; договором №363 від 01.10.2015 р. укладеним з ТОВ «ВСФ Технолоджіс» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю, товарно-транспортною накладною; договором №365 від 02.10.2015 р. укладеним з ПАТ «Харківський котельно-механічний завод» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором № АМК -269-2016-пст від 19.02.2016 р. укладеним з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» та складеними на його підставі видатковою накладною, довіреністю, товарно-транспортною накладною; договором №39 від 02.02.2016 р. укладеним з ПАТ «Умань ферммаш» та складеними на його підставі видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними; договором №22-11/847 від 03.12.2015 р. укладеним з ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» та складеними на його підставі видатковою накладною, товарно-транспортною накладною; договором підряду №17/03-01 від 17.03.2016 р. укладеним з ТОВ «СХІДБУД» з додатками №1,2,3,4 та складеним на його підставі актом передачі-приймання матеріалів для монтажу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що господарські операції ТОВ"Компанія Євромет" з ТОВ "Практикум Груп" мали реальний характер.

Оцінюючи аргументи відповідача наведені в апеляційній скарзі про неправомірне віднесення позивачем до податкового кредиту за червень, липень 2016 року сум ПДВ по контрагенту ТОВ "Практикум Груп" через відсутність документів щодо навантаження-розвантаження придбаної продукції, довіреностей на відпуск товару, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 встановлено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Пунктом 2.1.Положення визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, дані податкового обліку платника податків мають бути підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не передбачено таких первинних документів як документів щодо навантаження-розвантаження придбаної продукції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутність довіреності на відпуск товару не доводить нереальності спірних господарських операцій, оскільки у спірних правовідносинах позивач є покупцем, а не постачальником, а тому не мав обов'язку зі складання вказаної довіреності. Довіреність зазначена в товарно-транспортних накладних за якими перевозився спірний товар покупцем (позивачем) були віддані постачальнику товару, такі довіреності у позивача не зберігаються.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, наведені в акті перевірки, що згідно наданих документів встановлено, що пункт розвантаження (б. 95, кв. 4, 15-17) не співпадає з адресою складського приміщення (кім. 2-6, 8-12, 14-16, 18, 19), який вказаний в акті приймання передачі до Договору оренди, оскільки відповідно до договору оренди № 31-Д від 15.04.2016 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Фортуна», додаткової угоди №1 від 30.05.2016 року, додаткової угоди №2 від 31.05.2017 року та актів приймання-передачі приміщень в оренду ( а.с 57-62 т.1) позивач орендував приміщення по вул. Велика Панасівська,95, м. Харків, кімн.2-6, 8-9, 14-19.

За викладених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності.

Колегія суддів зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту суми ПДВ по господарським операціям з ТОВ "Практикум Груп" за червень, липень 2016 року, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі № 820/6138/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 04.07.2018.