Справа № 539/3298/17
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 539/3298/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Бартош Н.С. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою командира роти №4 б УПП в Полтавській області ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.05.2018 по справі № 539/3298/17, суддя Даценко В.М., м. Лубни

за позовом ОСОБА_2

до командира роти №4 б УПП в Полтавській області ОСОБА_1 третя особа - Управління патрульної поліції в м.Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до командира роти №4 УПП в Полтавській області ОСОБА_1, третя особа - Управління патрульної поліції в м. Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_1, командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Полтаві, при винесення постанови серія БР № 640462 від 5 грудня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- скасувати постанову, серія БР № 640462 від 5 грудня 2017 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.05.2018 по справі № 539/3298/17 позов задоволено. Скасовано постанову командира роти №4 УПП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 05.12.2017 року серії БР №640462 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідач, командир роти №4 УПП в Полтавській області ОСОБА_1, не погодився із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, та зазначає, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.05.2018 по справі № 539/3298/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05.12.2017 року командиром роти №4 УПП в Полтавській області лейтенант поліції ОСОБА_1 винесено постанову серії БР № 640462 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, за те, що 05.12.2017 року близько 09 год. 29 хв., на 184 км а/ш Київ-Харків-Довжанський водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_1, поза населеним пунктом в денну пору доби без ввімкнення ближнього світла фар, чим порушив п.п.9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а також не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2017 року серія БР № 640462, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з безпідставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 п. 9.8 Правил дорожнього руху з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення випливає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв'язку із порушенням позивачем ч. 2 п. 9.8 Правил дорожнього руху, а саме: вказано, що 05.12.2017 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, рухався поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не надано. З наданого до матеріалів справи диска з відеозаписом, встановлено, що зупинка інспектором поліції автомобіля, на якому їхав позивач, відбулася на території населеного пункту.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем п.2.1 ПДР України, колегія суддів не приймає, оскільки на час складання оскаржуваної постанови власником автомобіля була ОСОБА_3, а отже автомобіль був лише у користуванні позивача, який вказує, що у власника автомобіля є поліс страхування. При цьому з наданого відео неможливо встановити, чи надавав позивач цей поліс поліцейському. З наданого відео встановлено, що позивач знаходиться в автомобілі і погоджується показати документи, однак відмовляється передати їх в руки поліцейському. Потім позивач показує певні документи. Категоричної відмови позивача показати поліс на відео не відображено.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у п. 8 постанови про накладення адміністративного стягнення серія БР № 640462 від 05.12.2017 року, відповідно до приписів ст. 283 КУпАП, не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, не зазначивши в оскаржуваній постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення, відповідач, як субєкт владних повноважень, діяв всупереч приписам ст.283 КУпАП.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі Інструкція №1395), розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи міститься лише постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача. Вказана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення позивача, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розяснено його права та обовязки, враховано особу порушника, розглянуто клопотання в разі їх наявності.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем, всупереч положенням Кодексу України про адміністративні правопорушення, не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами Інструкції №1395.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом при вирішенні спору цієї категорії у постанові від 26 квітня 2018 року по справі №338/1/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанцій про протиправність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв'язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 05.12.2017 року серії ВР №640462.

Згідно із п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення; у разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.05.2018 по справі № 539/3298/17 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу командира роти №4 УПП в Полтавській області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.05.2018 по справі № 539/3298/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6