Справа № 815/2502/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2502/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд до Головного Управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2018 року № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд до Головного Управління ДФС в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.02.2018 року № НОМЕР_1 Головного управління ДФС в Одеській області.

Ухвалою від 29.05.2018 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 20.06.2018 року судом приєднано до матеріалів справи відзив на адміністративний позов.

22.06.2018 року (вх. № 17784/18) представником відповідача подано до канцелярії суду відзив на адміністративний позов.

26.06.2018 року (вх. 18161/18) представником позивача подано до канцелярії суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «Вестт Буд» направив контролюючому органу податкові накладні від 30.09.2017 року за №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 засобами телекомунікаційного звязку із застосуванням ЕЦП в строк, передбачений вимогами податкового законодавства, проте з незалежних від позивача причин, вищевказані накладні не були прийняті. Підстави для їх не прийняття були ідентичні, у квитанції в графі «виявлені помилки» було зазначено наступне: «Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 року № 233, а саме: - . Можливо, розірвано Договір про визнання електронної звітності». Так, позивач звертає увагу на те, що рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної не задовольняє вимозі юридичної визначеності, як невідємної складової запровадженого ст. 8 Конституції України принципу юридичної визначеності, оскільки не конкретизує з достатньої чіткістю та поза розумним сумнівом суті та змісту претензій владного субєкта до платника податків, а також відстав винесення правового акту індивідуальної дії (рішення). Більш того, між ТОВ «Вестт Буд» та ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області укладено Договір № 291020153 про визнання електронних документів від 29.10.2015 року, який є пролонгованим до 20.09.2019 року та був чинним на момент подачі звітності, яка була не прийнята у звязку з можливістю розірвання цього договору. За таких обставин, позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 12.02.2018 року № НОМЕР_1, вважає його прийнятим з порушенням норм діючого законодавства, у звязку з чим звернуся до суду.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що при складанні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зокрема посилаючись на акт проведеної перевірки.

Позивач у запереченнях на відзив вказує про необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки він є відображенням акту перевірки та не несе в собі жодної доказової бази.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд Одеському окружному адміністративному суду.

Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних ТОВ «Вестт Буд» () в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на вересень 2017 року.

За наслідками перевірки складено акт № 114/15-32-12-12/39968649 від 19.01.2018р. (а.с. 12-13), відповідно до висновків якого встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Податкового кодексу України, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обовязасок щодо такої реєстрації, а саме:

ПН № 13 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 7 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 9 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 8 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 2 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 5 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 4 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 6 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

ПН № 3 від 30.09.2017 року, яка зареєстрована 19.10.2017 року;

Як зазначено в позовній заяві, позивачем надано заперечення на Акт камеральної перевірки від 19.01.2018 року № 114/15-32-12-12/39968649. За результатами розгляду заперечень, Головне управління ДФС в Одеській області прийняло рішення від 09.02.2018 року № 1863/10/15-32-12-12-10, яким висновки акта залишено без змін.

На підставі висновків Акту перевірки Головним управління ДФС в Одеській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 12.02.2018 року № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 6437,09 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 12.02.2018 року № НОМЕР_1 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою, в якій просив скасувати прийняте повідомлення рішення. Листом від 03.04.2018 року № 11751/6/99-99-11-03-01-25 ДФС України повідомило позивача про продовження строку розгляду скарги до 12.05.2018 року. За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 07.05.2018 року № 15724/6/99-99-11-03-01-25 про залишення без змін ППР ГУ ДФС в Одеській області від 12.02.2018 року № НОМЕР_1, а скаргу позивача без задоволення (а.с. 53-54).

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Вестт Буд» та ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області укладений Договір № 291020153 від 29.10.2015р. про визнання електронних документів. Згідно з п. 6.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (а.с. 39-41).

30.09.2017 року податкові накладні №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 (а.с. 14-29), подані ТОВ «Вестт Буд» в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного зв'язку до органів ДФС були не прийняті.

Згідно квитанцій документ доставлено до ДФС України, але не прийнято. Причиною неприйняття є виявлення помилок: «Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 №233, а саме: - . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів».

Прийняття податкових документів, поданих в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку, було відновлено тільки 19.10.2017 року.

Податкова накладна №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 від 30.09.2017 року були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 19.10.2017 року із затримкою в чотири дні.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Позивачем не спростовується той факт, що податкові накладні №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 від 30.09.2017 року були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 19.10.2017 року, тобто з порушенням строку, передбаченого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Проте, на переконання позивача, порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України сталось внаслідок протиправних дій податкового органу, оскільки податкові накладні були направлені для реєстрації з дотриманням граничного строку, а саме 30.09.2017 року. Вказаний факт підтверджується квитанціями про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 15.10.2017р. (а.с. 30-38).

Як зазначалося вище, протягом терміну неприйняття податкової накладної діяв Договір № 291020153 від 29.10.2015р. про визнання електронних документів, що підтверджується квитанцією № 2 від 03.11.2015 року, Повідомлення щодо припинення дії зазначеного договору ТОВ «Вестт Буд» не отримувало.

Крім того, листом від 20.10.2017 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області повідомила позивача про те, що станом на 20.10.2017 року ТОВ «Вестт Буд» () має можливість звітувати засобами електронного звязку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, а також реєструвати податкові накладні в електронній формі в Єдиному реєстрі податкових накладних ДФС України (а.с. 57).

Також, позивачем було отримано відповіді Головного управління ДФС в Одеській області на звернення від 05.10.2017 оку № 14, від 11.10.2017 року № 17, від 05.10.2017 року № 16 у яких серед іншого вказано, що відповідно до даних інформаційних систем ДФС 03.11.2015 року між ТОВ «Вестт Буд» () та ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області укладено договір про визнання електронних документів від 29.10.2015 року № 291020153 (реєстраційний номер НОМЕР_2), який діє до закінчення терміну дії ЕЦП (20.09.2019р.).

Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом ДПА України "Про подання електронної податкової звітності" від 10.04.2008 №233 визначено загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису. Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді. У додатку 1 до Інструкції №233 міститься примірний договір про визнання електронних документів, який укладається платником та контролюючим органом для врегулювання правовідносин з приводу визнання податкової звітності платника в електронному вигляді.

Згідно до вимог пункту 4 розділу 6 примірного договору орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Отже законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є:

- ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих;

- зміна ним місця реєстрації.

Аналогічні підстави розірвання прописані і у договорі від 29.10.2015 р. № 291020153 про визнання електронних документів, підписаним між ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та ТОВ "Вестт Буд". Так, згідно із п.п.1,3,5 розділу 6 цього договору він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів. Орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що платник податків не надав нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих та (або) змінив своє місце реєстрації. Натомість, чинним законодавством не визначено будь-яких інших підстав для розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів.

Договір про визнання електронної звітності є адміністративним договором у розумінні пункту 16 частини 1 статті 4 КАС України.

Адміністративний договір є договором в загальному розумінні, а тому на порядок укладання та розірвання такого договору розповсюджується дія норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в тому числі щодо підстав його розірвання.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність законодавчо визначених підстав для розірвання договору в односторонньому порядку, власне як і доказів розірвання такого договору, суд дійшов висновку, що на момент подання податкових накладних №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 такий договір був чинним, а відтак підстави для відмови у їх реєстрації були відсутні.

З викладеного вбачається, що податкові накладні №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 від 30.09.2017 року були вчасно відправлені ТОВ «Вестт Буд» на реєстрацію, а порушення ТОВ «Вестт Буд» граничного строку реєстрації податкової накладної у ЄРПН сталося не з вини платника податків, а через дії контролюючого органу, який за відсутності законодавчо визначених підстав відмовив у прийнятті для реєстрації вказаної податкової накладної, що обумовило затримку її реєстрації.

Крім того, відповідальність за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також допущення помилок, при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної встановлена статтею 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 120-1.1 цієї статті Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу, зокрема, в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

В той же час, пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю-платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), лише за наявності його вини.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року № К/9901/246/17 (справа № 815/2745/17).

У відзиві на позовну заяву відповідачем не були спростовані доводи позивача про наявність діючого Договору про визнання електронних документів № 291020153 від 29.10.2015 (реєстраційний номер НОМЕР_2), про вчасне направлення податкових накладних на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 30.09.2017 р., про відповідність податкової накладної всім вимогам електронного документа і надання податкової накладної у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відзив відповідача не містить посилання на відповідні докази, які підтверджують заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується. До відзиву не додані докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Оскільки затримка реєстрації податкових накладних №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13 від 30.09.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних виникла не з вини позивача, суд дійшов висновку про протиправність застосування контролюючим органом до нього штрафу згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи знайшли своє відображення в матеріалах справи, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами підстав, які б спростовували правову позицію позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене суд вважає, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 12.02.2018 року № НОМЕР_1 є такими, що не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо вимоги позивача про стягнення правничої допомоги з відповідача у розмірі 6500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20 травня 2018 року № 20/05 (а.с. 62-65), додаток № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/05 від 20.05.2018 року (а.с. 66), звіт про надану правову (правничу) допомогу відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/05 від 20.05.2018 року (а.с. 67), розрахунок витрат на правову (правниу) допомогу відповідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/05 від 20.05.2018 року (а.с. 68).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно звіту про надану правову (правничу) допомогу відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/05 від 20.05.2018 року гонорар за правову (правничу) допомогу, надану Адвокатом у звітному періоді, склала: 6500,00 грн., а саме: вивчення матеріалів справи (акту перевірки) 1 год. (1000,00 грн.); підготування позову про скасування податкових повідомлень-рішень до Одеського окружного адміністративного суду 2 години (4000,00 грн.); формування додатків до позову про скасування податкових повідомлень-рішень та опис первинних документів 1 години (700,00 грн.); подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду 1 година (800,00 грн.).

Враховуючи, що відповідачем не подано до суду жодних клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з Головного Управління ДФС в Одеській області суму правничої допомоги у розмірі 6500,00 грн.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд (місцезнаходження: 65062, Одеська область, м. Одеса, вул. Посмітного, будинок, 9 А; ) до Головного Управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2018 року № НОМЕР_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС в Одеській області № НОМЕР_1 від 12.02.2018 року.

Стягнути суму правничої допомоги з Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд () в розмірі 6500,00 грн. (шість тисяч пятсот грн. 00 коп.).

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вестт Буд () судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.2018 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.