Справа № 826/26475/15
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Київ № 826/26475/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення,

встановив:

03.12.2015 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2015 №Ф-20 та рішення від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ЄСВ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2015 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 справу прийнято до провадження і призначено до судового розгляду.

Правова позиція позивача зводиться до того, що відповідачем неправильно визначено суму ЄСВ, що підлягає сплаті, а також розмір штрафних санкцій.

Позивач також зазначає, що відповідачем безпідставно нараховано ЄСВ, адже вона отримує грошові кошти у вигляді орендної плати, що виключає наявність у неї обов'язку щодо обліку та сплати ЄСВ, а відтак і донарахування податковим органом єдиного внеску є безпідставним.

Отже, на думку позивача, оскаржувані вимога та рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач подав письмове заперечення на адміністративний позов в якому вказав на обґрунтованість нарахування позивачу ЄСВ, а також штрафних санкцій за його не сплату, оскільки позивачем ЄСВ за 2012-2014 роки не нараховувався та до бюджету не сплачувався, та просив відмовити у задоволенні позову

Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового розгляду справи відповідач в судове засідання, призначене на 02.03.2018, повноважного представника не направив.

Представники позивача з'явились в судове засідання, однак не заперечили проти розгляду справи в порядку письмового провадження та подали до суду відповідне клопотання.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників позивача, на підставі частини четвертої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

З 19.10.2015 по 30.10.2015 на підставі наказу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 02.10.2015 №2340 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на IV квартал 2015 року працівниками ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт №1645/26-55-17-01- від 06.11.2015.

В ході перевірки виявлене та зафіксоване в акті порушення позивачем вимог пункту 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI у результаті чого відповідачем донараховано своєчасно не нарахований ЄСВ на загальну суму 148046,96 грн, в тому числі за 2012 рік в сумі 22067,78 грн, за 2013 рік - 61314,20 грн, за 2014 рік - 64665 грн.

Позивач звертався до відповідача із зауваженнями на акт перевірки №1645/26-55-17-01- від 06.11.2015, однак листом від 19.11.2015 №4459/П/26-55-17-01 зауваження позивача відхилені з посиланням на висновки та обставини, викладені у вказаному акті перевірки.

Розглянувши акт перевірки №1645/26-55-17-01- від 06.11.2015 заступник начальника ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняв рішення від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно вказаного рішення до ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції в розмірі 12674,83 грн.

19.11.2015 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу №Ф-20 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ на суму 148046,96 грн.

Позивач не погодилась із вказаними вимогою та рішенням відповідача і звернулася до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, які використовують найману працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в період, який охопила перевірка ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність згідно КВЕД 68.20 «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» та отримувала прибуток виключно від такої діяльності.

Договір оренди - це цивільно-правовий договір, який регулюється Главами 58 та 59 Цивільного кодексу України (ЦК України).

Згідно зі статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Таким чином, договір оренди не є договором на виконання робіт (регулюється Главою 61 ЦК України) або договором на надання послуг (регулюється Главою 63 ЦК України).

Державна фіскальна служба України у листі від 21.09.2017 №2021/6/99-99-13-02-03-15/ІПК нагадує, що базою нарахування ЄСВ для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. При цьому дохід у вигляді орендної плати виплаченої на користь фізичної особи не є базою нарахування єдиного внеску.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що договір оренди не підпадає під визначення договорів зазначених в пункті 1 частини першої статті 4 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а отже дохід у вигляді орендної плати, виплаченої на користь фізичної особи, не є базою нарахування ЄСВ.

Наведений висновок також підтверджує факт прийняття податковим органом звітності позивача щодо нарахування єдиного внеску за кожний рік в період 2012-2014, без вказівки на виявлення будь-яких порушень.

Надаючи правову оцінку доводів позивача про неправильність визначення відповідачем сум ЄСВ, що підлягає сплаті, а також розміру штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 пункту 5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, для фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий.

Згідно акту перевірки №1645/26-55-17-01- від 06.11.2015 в 2012 році позивач отримала дохід у 4 місяцях на загальну суму 148810 грн, отже середньомісячний річний оподатковуваний дохід за 2012 рік склав 37202,5 грн. В 2013 році позивач отримав дохід у 9 місяцях на загальну суму 254786 грн, отже середньомісячний річний оподатковуваний дохід за 2013 рік склав 28309,55 грн. В 2014 році позивач отримав дохід у 9 місяцях на загальну суму 243725 грн, отже середньомісячний річний оподатковуваний дохід за 2014 рік склав 27080,55 грн.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п'ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із частиною восьмою статті 9 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом е календарний рік.

За приписами абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Як обґрунтовано зазначає позивач, для платника податку на загальній системі оподаткування звітним періодом із нарахування та сплати єдиного внеску є календарний рік, тому при визначенні суми ЄСВ, що підлягає сплаті за звітний період (рік) слід відштовхуватися від середньомісячної річної максимальної величини доходів, на які нараховується єдиний внесок, оскільки виключно в такому випадку можливо визначити розмір ЄСВ, що діяв на день нарахування, та дотриматися вимог щодо обмеження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, так як базою нарахування для платника є річний, а не місячний дохід.

Отже, розмір бази нарахування єдиного внеску за рік не може перевищувати максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Максимальна величина бази нарахування ЄСВ за звітний рік складається з суми величин, які дорівнюють сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий.

Таким чином, загальна сума ЄСВ за 2012-2014 роки з урахуванням місяців діяльності позивача та ставки ЄСВ 34,7% становить 20569,16 грн, в тому числі за 2012 рік - 6571,49 грн, за 2013 рік - 6812,69 грн, за 2014 рік - 7184,98 грн. Детальний та на переконання суду вірний розрахунок сум ЄСВ міститься в адміністративному позові (а.с. 7).

Водночас, відповідачем, в порушення вказаних норм, за базу нарахування ЄСВ за звітний рік взято суму максимальних величин доходу, на яку нараховується ЄСВ, за кожний місяць звітного року.

Так, відповідач розрахував величини доходів, на які нараховується ЄСВ, у 2012-2014 роках за 4, 9 та 9 місяців (звітних періодів) відповідно, внаслідок чого визначено загальні суми доходу у розмірах 75752 грн за 2012 рік, ви 176698 грн за 2013 рік та 186354 грн за 2014 рік. Виходячи із вказаних розмірів бази нарахування ЄСВ у 2012-2014 відповідач нараховував ЄСВ на загальну суму 148 046,96 грн, в тому числі за 2012 рік в сумі 22067,78 грн, за 2013 рік - 61314,20 грн, за 2014 рік - 64665 грн.

З огляду на вказані обставини, суд вважає помилковим проведений відповідачем розрахунок належних до сплати позивачем сум ЄСВ у 2012-2014 роках. Як наслідок донарахування вказаних сум ЄСВ порушує права позивача та свідчить про протиправність та наявність підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2015 №Ф-20.

Оскільки підставою для прийняття рішення від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 про застосування штрафних санкцій слугувало донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого ЄСВ, а таке донарахування суд вважає безпідставним, рішення від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, на протиправність рішення від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 вказує також й те, що відповідно до акту перевірки №1645/26-55-17-01- від 06.11.2015, сума донарахованого єдиного внеску за 2012 рік становить 26285,92 грн, в той час як у розрахунку сплати донарахованого (своєчасно не нарахованого) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, розміру штрафних санкцій і пені (додатку до рішенням) сума донарахованого єдиного внеску за 2012 рік становить 22067,78 грн.

Також, у вказаному розрахунку розмір санкцій за 2012 рік складає 15%, за 2013 рік - 10%, за 2014 рік - 5%, що не відповідає нормі пункту 3 частини десятої статті 25 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", згідно якої за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог, в то час, відповідачем протиправність прийнятих вимоги та рішення не спростовано, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2; ) про сплату боргу (недоїмки) від 19.112015 №Ф-20.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2; ) від 19.11.2015 №20/26-55-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1608 грн (одна тисяча шістсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак