Справа № 810/5681/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/5681/15 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича від 24.11.2014 №17430329 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №34798, серія та номер: 5001, виданого 30.11.2006 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського місьбкрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №7833321 від 11.11.2014;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича від 24.11.2014 №17430462 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №34798, серія та номер: 5001, виданого 30.11.2006 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського місьбкрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №7818721 від 12.11.2014.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_3 (на той час мала прізвище ОСОБА_3) (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 150000,00 доларів США та сплатити проценти комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 1.4 вищезазначеного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов'язків найманого працівника).

Згідно з п. 2.1 даного договору у забезпечення виконання зобов'язання позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: двоповерховий житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,40 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 11.1 цього договору встановлено, що відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до п. 11.2 даного договору, зазначене у п. 11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

З метою забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2006 між АКІБ "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (на той час мала прізвище ОСОБА_3) (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки №34798 від 30 листопада 2006 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно:

- двоповерховий будинок з цокольним поверхом будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.03.2003 Виконкомом Броварської міської ради на підставі рішення від 11.02.2003 №61, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 20.03.2003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №198291, номер запису:6147 в книзі 42, реєстраційний номер 384269;

- земельну ділянку загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Броварським міським відділом земельних ресурсів на підставі рішення Броварської міської ради №677 від 23.12.2003 та зареєстрований у книзі записів державних актів за №03, кадастровий номер НОМЕР_1, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Ринкова вартість предмету іпотеки становить 2006244,00 грн.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" (клієнт) та ТОВ "Кей-Колект" (фактор) укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 до цього договору.

Згідно п.1.4 договору одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення.

Права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення (п. 3.1 договору).

Згідно виписки з додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 до таких договорів віднесено кредитний договір №0 від 30.11.2006, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3

Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" (цедент) та ТОВ "Кей-Колект" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зокрема, за договором іпотеки, що був укладений за кредитним договором №0 від 30.11.2006 між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3

14.03.2014 ТОВ "Кей-Колект" надіслав на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки №135-12794, в якій вимагалось здійснити погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.11.2006 протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У разі відсутності протягом зазначеного строку повідомлення про намір погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 30.11.2006 чи викупити майно, ТОВ "Кей-Колект" попередила позивача про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку" або продати вищевказане майно в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Дане повідомлення позивач отримала 21.03.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №771.

11.11.2014 ТОВ "Кей-Колект" звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8911011, в якій просило зареєструвати право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: довіреність від 10.11.2014 №10112014-1; копія паспорта; платіжні доручення від 30.10.2014 №2823 та №3822; копія повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794; копія поштового повідомлення №771; копія довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника №135-14980; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.12.2011 №12-22/26983; копія договору факторингу від 12.12.2011 №1; договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011; договір про надання споживчого кредиту від 30.11.2006 №0; договір іпотеки від 30.11.2006 №34798; наказ №11-К від 21.05.2014; наказ №75-К від 13.12.2013; протокол №76 від 12.12.2013; протокол №79 від 21.05.2014; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19520100 від 29.10.2014; статут ТОВ "Кей-Колект" №78 від 28.02.2014; статут ПАТ "УкрСиббанк" від 04.10.2013.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви №17125817 від 11.11.2014.

Також, 12.11.2014 ТОВ "Кей-Колект" звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8917276, в якій просило зареєструвати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: платіжні доручення від 05.11.2014 №3868 та №3865; довіреність від 10.11.2014 №10112014-1; копія паспорта та ідентифікаційного коду; зворотне повідомлення №771; лист про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794; довідка-розрахунок №135-14986; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.12.2011 №12-22/26983; нотаріальна копія договору факторингу від 12.12.2011 №1; виписка з договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 №5207-5208; технічний паспорт та його копія; завірена копія договору про надання споживчого кредиту від 30.11.2006 №0; нотаріальна копія договору іпотеки від 30.11.2006 №34798; завірена копія наказу №11-К від 21.05.2014; завірена копія наказу №75-К від 13.12.2013; завірена копія протоколу №76 від 12.12.2013; завірена копія протоколу №79 від 21.05.2014; Витяги з ЄДР від 24.10.2014; нотаріальна копія статуту ТОВ "Кей-Колект" 07.03.2014; нотаріальна копія статуту ПАТ "УкрСиббанк" від 04.10.2013.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви №17136265 від 12.11.2014.

24.11.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17430329 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку площею 0,0769 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ "Кей-Колект".

Також, 24.11.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17430462 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ "Кей-Колект".

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволені позову, виходячи з того, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV(далі по тексту - Закон №1952) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто від 01.01.2016), Законом України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону № 1952).

Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору (п. 5 ч.1 ст.2 Закону № 1952).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону № 1952 організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Так, ст. 11 Закону № 1952 встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частина 1 ст. 18 Закону № 1952 передбачає, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону № 1952).

Так, ч.1 ст. 20 Закону № 1952 визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Заява про державну реєстрацію прав в електронній формі подається за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав в електронній формі визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із ч.1 ст. 27 Закону № 1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Між тим, ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч.2 ст. 24 Закону № 1952).

Аналіз зазначених правових положень дає підстави для висновку, що в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 3 вищезазначеного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Так, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 року №800-VI, норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, відповідно до положень ст. 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зі змісту договору іпотеки №34798 від 30.11.2006, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (на той час мала прізвище ОСОБА_3) (Іпотекодавець), вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.2 договору).

Умови укладеного договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що по своїй суті є правовою підставою для реєстрації права власності.

14.03.2014 ТОВ "Кей-Колект" надіслав на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки №135-12794, в якій вимагалось здійснити погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.11.2006 протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У разі відсутності протягом зазначеного строку повідомлення про намір погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 30.11.2006 чи викупити майно, ТОВ "Кей-Колект" попередила позивача про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку" або продати вищевказане майно в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Дане повідомлення позивач отримала 21.03.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №771.

Тобто, днем початку відліку 30-денного строку є 21.03.2014.

В матеріалах справи наявні належні докази про те, що третя особа - ТОВ "Кей-Колект" сповістила позивача (боржника) про усунення порушень та повідомила, що у разі не виконання зобов'язань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та у відповідності до вимог договору.

Наведене свідчить про те, що ТОВ "Кей-Колект" дотримано умови іпотечного договору стосовно позасудового врегулювання питання про звернення стягнення шляхом надіслання повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

ТОВ «Кей Колект» звернулась із заявами про державну реєстрацію права власності у листопаді 2014 року, тобто після завершення 30 денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Крім того, як вбачається зі змісту договору іпотеки від 30.11.2006 №34798, при укладенні вказаного договору позивач - іпотекодавець свідчила, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі про те, що неповнолітні та малолітні діти права користування житловим будинком та земельною ділянкою не мають (п. 1.3 договору іпотеки). Пунктом 2.4.9 вказаного договору передбачено обов'язок позивача - іпотекодавця не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя.

Судом встановлено, на момент укладення договору іпотеки від 30.11.2006 №34798 неповнолітня дитина ОСОБА_9, 2008 р.н., не була власником та не користувалась житловим будинком, яке передавалось в іпотеку, оскільки її було зареєстровано на постійне місце проживання після укладення договору іпотеки.

Таким чином, оскільки на момент укладення договору іпотеки права дитини ОСОБА_9 порушені не були, отримання дозволу на реалізацію предмета іпотеки від органів опіки і піклування не є необов'язковим.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що мораторій, запроваджений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", до позивача не застосовується, оскільки зазначений мораторій застосовується у разі дотримання наступних умов: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника; що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку; нерухоме майно виступає предметом застави, саме за кредитом наданим в іноземній валюті.

Однак, одна з необхідних умов відсутня, оскільки відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником і іншої житлової нерухомості, зокрема, будинку за адресою: АДРЕСА_2, та будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.