Справа № 804/2025/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Справа № 804/2025/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити певні дії, -
21.03.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі- ДФС України, відповідач 2), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо не виконання приписів п. 201.16.2 та 201.16.3 ст. 201 ПК України відносно пояснень і документів поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 08.08.2017 року,
- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 5 від 12.07.2017 року та № 11 від 13.07.2017 року.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2017 року ним направлено до Єдиного реєстру податкових накладних наступні накладні: №5 від 12.07.2017 року щодо товарів (взуття в асортименті) на суму 405 631,45 грн., у т.ч. ПДВ 81 126,29 грн. на адресу ТОВ «Інтертоп Україна» та №11 від 13.07.2017 року щодо товарів (взуття в асортименті) на суму 60 896,20 грн., у т.ч. ПДВ 12 179,24 грн. на адресу ТОВ «Інтертоп Україна». Накладні складено на підставі здійснення операцій щодо постачання (передання на комісію) товару ТОВ «Інтертоп Україна» згідно договору комісії № O129/17-ITOP від 01.06.2017 року по видатковим накладним №13 від 12 липня 2017 року та №16 від 13 липня 2017 року. Згідно квитанцій №1 до цих накладних документи доставлено до центрального рівня ДПС України 27.07.2017 року, документи прийнято, реєстрацію зупинено. Зазначено однакові підстави для зупинення обох накладних: «Відповідно до пункту 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених Наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатом опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 6404. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до п. «в» п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено Наказом МФУ від 13.06.2017 №567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу». 08.08.2017 листом № 1/08 від 07.08.2017 р. (вх.8066/10) року позивачем було надано пояснення та документи щодо походження товару, який був зазначений у двох зупинених податкових накладних. Після цього будь-яких рішень контролюючим органом не приймалось.
Ухвалою суду від 26.03.2018 відкрито провадження у цій адміністративній справі та надано відповідачу пятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для надання суду письмового відзиву проти заявленого позову.
Позивачу було направлено засобами поштового звязку ухвалу про відкриття спрощеного провадження, проте поштове відправлення повернулось без вручення у звязку із закінченням терміну зберігання.
Відповідачі про відкриття провадження були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду та містяться в матеріалах справи.
Положеннями статті 159 КАС України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках.
Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Частиною п'ятою статті 162 КАС України встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Письмового відзиву на позовну заяву відповідачами не надано.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням викладеного, суд розглянув дану справу у спрощеному провадженні без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного. судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що позивачем з метою реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних було направлено наступні податкові накладні: № 5 від 12.07.2017 року щодо товарів (взуття в асортименті) на суму 405 631,45 грн., у т.ч. ПДВ 81 126,29 грн. на адресу ТОВ «Інтертоп Україна» та № 11 від 13.07.2017 року щодо товарів (взуття в асортименті) на суму 60 896,20 грн., у т.ч. ПДВ 12 179,24 грн. на адресу ТОВ «Інтертоп Україна».
За результатами опрацювання вказаних податкових накладних позивачем було отримано квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних та і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних:
- від 27.07.2017 щодо прийняття та зупинення реєстрації податкової накладної № 5 від 12.07.2017 року.
- від 27.07.2017 щодо прийняття та зупинення реєстрації податкової накладної № 11 від 13.07.2017року.
Як встановлено зі змісту вказаних квитанцій, позивачу повідомлено, що документ доставлено до ДФС України, документ прийнято, реєстрацію зупинено, виявлено помилки.
Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК з ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 6404. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.
На вимогу відповідача та відповідно до приписів пп.201.16.2 ст.201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 було надіслано пояснення щодо підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація яких зупинена. Разом із поясненнями, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій до повідомлення було долучено письмові документи.
Отримано вказані пояснення 08.08.2017 року та зареєстровано за вх. № 8066/10.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI.
Згідно з підпунктами а, б п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України).
Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" (далі - Порядок №1246) податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно з п.12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1. статті 192 та пунктом 201.10. статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1. статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3. і 200-1.9. статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис"; Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (п.13 Порядку №1246).
Згідно з положеннями п.74.2 ст.74 Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунку коригувань критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунку коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Із вказаною нормою кореспондуються положення п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, відповідно до яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.201.16.1 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Законодавством чітко визначено умови зупинення реєстрації податкових накладних, це: відповідність критеріям (а не критерію) оцінки ступеня ризиків - тобто в даному випадку повинна мати місце сукупність ризикових умов; ступені ризиків мають бути достатніми для зупинення реєстрації, тобто далеко не кожний ризик є валідним за ступенем достатності.
Моніторинг податкових накладних/розрахунку коригування здійснюється відповідачем за такими критеріями: обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній, яку подано на реєстрацію у Реєстрі, у 1,5 рази більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу постачання такого товару/послуг, зазначеного у податковій накладні/розрахунку коригування, зареєстрованих з 01.01.2017 в Реєстрі, та обсягу придбання на митній території України та/або ввезення на митну територію України відповідного товару, зазначеного з 01.01.2017 в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, та митних деклараціях, і переважання в такому залишку товарів із кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, більш ніж 75% від загального такого залишку та відсутність товару/послуги, зазначеної у податковій накладній, яку подано на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється). У разі якщо за результати моніторингу визначено, що податкова накладна/розрахунок коригувань відповідає вимогам п.п.201.16.1 ст.201 Податкового кодексу України, та сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних, зареєстрованих платником податку в Реєстрі у звітному (податковому) періоді з урахуванням податкової накладної/ розрахунку коригувань, поданої на реєстрацію в Реєстрі, які відповідають вимогам пп.201.16.1 ст.201 Податкового кодексу України, більша за середньомісячну суму сплачених за останні 12 місяців єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої при ввезенні товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється відповідно ж до вимог п.201.16 ст.201 ПК України.
Таким чином, зупинення реєстрації податкової накладної відбувається у разі одночасного дотримання чотирьох умов: невідповідність обсягів постачання та товарних залишків; наявність ризикових товарів у залишку; відсутність товару/послуги у "Таблиці даних платника податку"; сума ПДВ у податкових накладних, що відповідають критерію та складених з початку місяця, перевищує суму середньомісячної сплати податків та ЄСВ за останні 12 місяців.
Згідно з п.п.201.16.1 ст.201 Податкового кодексу України у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як встановлено зі змісту квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних, у порушення вимог п.п.201.16.1 ст.201 Податкового кодексу України контролюючим органом було наведено лише один критерій оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних, замість сукупності таких ризиків. Крім цього, зазначено критерій (невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 6404), який відсутній у п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 №567.
Крім того, фіскальним органом, в порушення п.п.201.16.1 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, у квитанціях не вказано конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Наказом №567.
Відповідно до п.п.201.16.2 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.
Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (п.п.201.16.3 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України).
Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 Податкового кодексу України.

Як передбачено пп.201.16.1 ст.201 Податкового кодексу України, для "розблокування" реєстрації податкових накладних платник податків може подати письмові пояснення та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатні для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У тексті зазначеної законодавчої норми вжито сполучники "та/або", що вказує на існування альтернативи для платника податків: він може на власний розсуд подати або письмові пояснення, або копії документів за вичерпним переліком, або вчинити обидві дії одночасно.

Керуючись зазначеним приписом, позивач вирішив надати відповідачу обидві складові пакету документів (і пояснення, і копії документів, якими підтверджується реальність здійснення операцій за незареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними).

Проте, за твердженням позивача рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації не приймалось.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення субєкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Субєкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від субєкта владних повноважень враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, субєкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, субєкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього субєкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від субєкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення субєкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на викладене, зокрема відсутність пояснень податкового органу щодо підстав зупинення реєстрації ПН, а також щодо прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації", при прийнятті рішення у даній справі суд виходить з наступного.

Зі змісту Квитанцій № 1 до податкових накладних видно, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16 червня 2017 року за № 753/30621 (далі Критерії № 567).

З даного приводу суд зазначає, що контролюючим органом порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень, а і норми пп. 201.16.1 п. 201.16 статті 201 ПК України, оскільки ним не зазначено у Квитанціях № 1 конкретного та чіткого критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, на підставі яких здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

Такий висновок суду базується на тому, що фіскальним органом у Квитанціях № 1 зазначено лише загальне посилання на відповідність податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв № 567.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень, так і пп. 201.16.1 п. 201.16 статті 201 ПК України вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію. Щодо критерію зазначеного в Квитанціях № 1 («виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД»), слід зазначити, що даний критерій не відповідає жодному критерію визначеному в п. 6 Критеріїв № 567.

ДФС України також не надано відзив на позовну заяву з відповідними поясненнями, який саме критерій оцінки ступеня ризиків застосовано в даному випадку.

За таких умов, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень ДФС України щодо невідповідності обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД та про необґрунтованість зупинення реєстрації податкових накладних.

Крім того, у Квитанціях № 1 фіскальним органом, в порушення вимог пп. 201.16.1 п. 201.16 статті 201 ПК України, не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (п. 6 Критеріїв № 567 містить визначення трьох різних критеріїв), ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Вичерпним переліком документів № 567 (п. 1 Вичерпного переліку документів № 567 містить два різні переліки, в залежності від визначеного ступеня ризику).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зупинення реєстрації ПН № 5 від 12.07.2017 року та № 11 від 13.07.2017 року не ґрунтується на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону, а тому вказані дії є протиправними.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 5 від 12.07.2017 року та № 11 від 13.07.2017 року.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірність своїх дій щодо зупинення реєстрації ПН, поданих позивачем, а також не спростовано твердження позивача щодо бездіяльності в частині розгляду поданих ним пояснень, зокрема не вчинення жодних дій спрямованих на "розблокування" реєстрації податкових накладних.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо не виконання приписів п. 201.16.2 та 201.16.3 ст. 201 ПК України відносно пояснень і документів поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 08.08.2017 року суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.201.16.3 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України обовязок щодо прийняття та розгляду письмових пояснень та/або копій документів, поданих платником податків покладається на комісію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, на Криворізьку південну обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не покладено обовязку щодо розгляду та прийняття рішень щодо наданих позивачем пояснень.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог та керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2643,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Віталія Матусевича, 25/44, м. Кривий Ріг, 50065, номер облікової картки НОМЕР_1) до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (пр. Металургів, м. Кривий Ріг, 50006, ), Державної фіскальної служби України (Львівська пл. 8, м. Київ, 04655, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (Львівська пл. 8, м. Київ, 04655, ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. В. Матусевича, 25/44, м. Кривий Ріг, 50065, номер облікової картки НОМЕР_1) № 5 від 12.07.2017 року та № 11 від 13.07.2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Львівська пл. 8, м. Київ, 04655, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. В. Матусевича, 25/44, м. Кривий Ріг, 50065, номер облікової картки НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 2643,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2