Справа № 569/8216/18
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/8216/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Кучиної Н.Г., pозглянувши в порядку письмового провадження в мiстi Рiвне спpаву № 569/8216/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Козачук Валентина Миколайовича, інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Федорова Євгена Володимировича, рядового поліції УПП в Рівненській області Дейнера Богдана Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Козачук Валентина Миколайовича, Інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Федорова Євгена Володимировича, рядового поліції УПП в Рівненській області Дейнера Богдана Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 березня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим сержантом поліції Козачуком Валентином Миколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №537073, згідно якої він, 08 березня 2018 року о 10 год. 00 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 211 км., керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , перевозив габаритний вантаж (установку асфальтозмішувальну №46), що нібито перевищувала встановлені габарити, а саме 3 м. 40 см. без узгодження з органами НПУ, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України.

08 березня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим сержантом поліції Федоровим Євгеном Володимировичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №194415, згідно якої він, 08 березня 2018 року о 11 год. 04 хв. на автодорозі Київ-Чоп 242 км. + 600 м., керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , нібито здійснив перевезення небезпечного негабаритного вантажу шириною 3, 2 м, який небув позначений табличками негабаритний вантаж, що виступає 0, 4 м., згідно п.30.3 (з) правил, п.п.22.5 ПДР, п.п. 22.4 ПДР України.

08 березня 2018 року рядовим поліції УПП в Рівненській області Дейнером Богданом Мколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №317190, згідно якої ОСОБА_1 , 08 березня 2018 року о 12 год. 05 хв. керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , перевозив вантаж, габарити ширини якого нібито перевищують допустимі 2, 6 м., а саме шириною 3, 2 м. без узгодження з органами національної поліції України, чим порушив п.п. 22.5, 32.1. ПДР України.

З оскаржуваними постановами він не згідний, а притягнення його до відповідальності за ст. 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважає неправомірними та заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, зокрема і п. п. 22.5, 22.6, 33.1, як вказано у оскаржуваних постановах, оскільки усі необхідні документи для керування вищевказаним транспортним засобом та транспортування асфальтобетонної установки, були наявні, та на вимогу працівників поліції, пред`являлися ним. А відтак, вважає, що у працівників патрульної поліції не було правових підстав для складання оскаржуваних постанов про накладення адміністративного стягнення.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

На виконання вищевказаних норм 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, у нього була наявна квитанція про внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин, яка пред`являлась працівникам патрульної поліції.

Крім того, працівники патрульної поліції не мали правових підстав для зупинки транспортного засобу позивача, оскільки не було факту невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю та відповідного повідомлення про це працівників відповідних підрозділів МВС.
Слід зазначити, що до оскаржуваних постанов не додано жодних належних доказів, які б підтверджували факт вимірювання транспортного засобу позивача, за результатами якого встановлено, що габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, що давало б підстави віднести транспортний засіб, яким керував позивач, до великогабаритного.

На підставі вищевикладеного просить суд позов задоволити.

Представник Національної поліції України Департаменту Патрульної поліції подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву ОСОБА_1 вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві.
Дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 08 березня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим сержантом поліції Козачук Валентином Миколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №537073, згідно якої ОСОБА_1 , 08 березня 2018 року о 10 год. 00 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 211 км., керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , перевозив габаритний вантаж (установку асфальтозмішувальну №46), що перевищувала встановлені габарити, а саме 3 м. 40 см. без узгодження з органами НПУ, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачено ст. 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку з чим, керуючись ст.33 та 284 КУпАП патрульним ОСОБА_2 було прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.

08 березня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим сержантом поліції Федоровим Євгеном Володимировичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №194415, згідно якої ОСОБА_1 , 08 березня 2018 року о 11 год. 04 хв. на автодорозі Київ-Чоп 242 км. + 600 м., керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , здійснив перевезення небезпечного негабаритного вантажу шириною 3, 2 м, який небув позначений табличками негабаритний вантаж, що виступає 0, 4 м., згідно п.30.3 (з) правил, п.п.22.5 ПДР, п.п. 22.4 ПДР України.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачено ст. 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку з чим, керуючись ст.33 та 284 КУпАП патрульним ОСОБА_3 було прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.

08 березня 2018 року рядовим поліції УПП в Рівненській області Дейнер Богданом Мколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №317190, згідно якої ОСОБА_1 , 08 березня 2018 року о 12 год. 05 хв., керуючи транспортним засобом DAF 95 ХТ номерний знак НОМЕР_1 / напівпричіп НОМЕР_2 , перевозив вантаж, габарити ширини якого нібито перевищують допустимі 2, 6 м., а саме шириною 3, 2 м. без узгодження з органами національної поліції України, чим порушив п.п. 22.5, 32.1. ПДР України.

Статтею 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, а саме: накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за ст.132-1 КУпАП.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що рух транспортних засобів, навантажень на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у частині 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі по тексту - ПДР України).

Пунктами 22.5 та 22.6 ПДР України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною массою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими розпізнавальними знаками, передбаченими пунктом 30.3 цих Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби - також з увімкненим проблисковим маячком (проблисковими маячками) оранжевого кольору.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

З наказу (розпорядження) №1К від 19.02.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 вбачається, що останній працював на посаді водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 , згідно квитанції № 27 від 09 січня 2018 року, в якій призначення платежу вказано «оплата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин», було здійснено оплату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин.

Отже, на виконання вищевказаних норм 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, у ОСОБА_1 була наявна квитанція про внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин.

Крім того, відповідно до п.1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю; - перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно п.п.3,15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Згідно п.20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно- ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пп.пп.4-8 п.4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно- вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Відповідно до п.5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю:
1) здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху;
2) здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом;
3) у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.
З аналізу норм Порядку № 1007/1207, працівники патрульної поліції не мали правових підстав для зупинки транспортного засобу позивача, оскільки не було факту невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю та відповідного повідомлення про це працівників відповідних підрозділів МВС.
В судовому засіданні встановлено, що до оскаржуваних постанов не додано жодних належних доказів, які б підтверджували факт вимірювання транспортного засобу позивача, за результатами якого встановлено, що габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, що давало б підстави віднести транспортний засіб, яким керував позивач, до великогабаритного.

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п.12-13 Порядку 879). У відповідачів по справі не було відповідних підтверджуючих документів на обладнання для габаритно-вагового контролю про проведення їх повірки.
Згідно положень п. 6 Порядку 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Даної норми закону відповідачем дотримано не було.
Як вже було зазначено, пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно п.2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Пунктом 25 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Згідно ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, статтею 132-1 Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 рудня 2008 року № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках. Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Відповідно до п. 1 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. Згідно з п. 4 зазначеного порядку для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції. У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення. У протоколі робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. Якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, поліцейський не проводить тимчасове затримання транспортного засобу і оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. При цьому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, якщо його вже складено, долучається до рапорту поліцейського про факт появи водія на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу. З системного аналізу вищевикладених норм права вбачається, що у разі неможливості усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, поліцейський проводить тимчасове затримання транспортного засобу, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто подальший рух таких транспортних засобів категорично заборонено.

Суду не надано доказів того, що позивача було попереджено про подальшу заборону руху. Транспортний засіб позивача не був затриманий та після прийняття постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач продовжив рух по визначеному маршруту, що призвело до неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за одне й те саме порушення - відсутність дозволу на участь у дорожньому русі тричі.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час винесення постанов про накладення адміністративного стягнення працівниками патрульної поліції не було представлено жодних доказів на основі яких було встановлено наявність адміністративного правопорушення, його склад та вину позивача у його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 132? КУпАП є недоведеним.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер поліцейських неможливо встановити факт порушення Правил дорожнього руху позивачем, адже фактично фіксація відео починається з моменту зупинки автомобіля, тоді як сам момент скоєння адміністративного правопорушення відповідачем зафіксовано не було.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення інспектором патрульної поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, а тому суд зазначає, що вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

Відповідачем, всупереч ст. 77 КАС України не доведено, із зазначенням конкретних доказів, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132? КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, на підставі вищевикладеного, відповідачем не було надано суду беззаперечних доказів, які б підтверджували, що позивач перевозив габаритний вантаж (установку асфальтозмішувальну № 46, що перевищувала встановлені габарити, без узгодження з органами НПУ, що є безумовною підставою для задоволення позову.
Крім того, позивач просить поновити строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення серії БР №537073 від 08.03.2018 року, серії БР №194415 від 08.03.2018 року та серії ЕАА №317190 від 08.03.2018 року, у зв`язку з тим, що перебуваючи у довготривалому відрядженні у період з 20.02.2018 року по 23.03.2018 року та у період з 26.03.2018 року по 26.04.2018 року, прибув до міста Рівне тільки 27 квітня року, що підтверджується наявними в матеріалах справи наказами №1/20/02/18 від 20.02.2018 року та №1/23/03/18 від 23.03.2018 року.
Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.
Частиною 1 ст. 168 КАС України передбачено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд поновлює ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 241-247, 286, 293,295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Козачук Валентина Миколайовича, Інспектора роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старшого сержанта поліції Федорова Євгена Володимировича, рядового поліції УПП в Рівненській області Дейнера Богдана Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі - задоволити повністю.
Поновити позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №537073 від 08 березня 2018 року, винесену відносно ОСОБА_1 за статтею 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №194415 від 08 березня 2018 року, винесену відносно ОСОБА_1 за статтею 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №317190 від 08 березня 2018 року, винесену відносно ОСОБА_1 за статтею 132? Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту його проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - Інспектор роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старший сержант поліції Козачук Валентин Миколайович, м. Житомир, вул. Покровська, 92.
Відповідач - Інспектор роти № 3 батальону УПП в Житомирській області ДПП старший сержант поліції Федоров Євген Володимирович, м. Житомир, вул. Покровська, 92.
Відповідач - рядовий поліції УПП в Рівненській області Дейнера Богдан Миколайович, м. Рівне, вул Степана Бандери, 14а.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина