Справа № 826/4217/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2018 року № 826/4217/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Державної архітектурно-будівельної інспекції України Генеральна прокуратура України
про зобов'язання вчинити дії

за участю:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Косинська О.М.;

від третьої особи - Хорольський С.В.

В С Т А Н О В И В:

14.03.2018 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії по видачі сертифікату № ІУ 78 від 09.02.2018;

- скасувати сертифікат № ІУ 78 від 09.02.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернулась з кількома позовами до відповідача щодо встановлення правового статусу будівництва по АДРЕСА_2, яке порушує її права, оскільки здійснено з порушенням ДБН щодо відстані від будівлі, що належить (зокрема) ОСОБА_1 Також повідомила суд, що спірне будівництво здійснювалось без дозволів. Стверджує, що відповідачу достовірно відомо, що побудований об'єкт за адресою: АДРЕСА_2 - є самочинним будівництвом, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/4217/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11.04.2018 представником Генеральної прокуратури України Ступаком Д.В. подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

16.04.2018 представником Державної архітектурно-будівельної інспекції України Косинською О. подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.04.2018 від представника Генеральної прокуратури України Ступака Д.В. надійшли пояснення щодо позову, за змістом яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

14.05.2018 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, у якій остання просить суд зобов'язати відповідача (за власний рахунок) знести частину будинку за адресою: АДРЕСА_2, яка побудована з порушенням пункту 3.13 ДБН 360-92** на відстані меншій ніж 20 метрів до будинку АДРЕСА_1, (співвласником якого є позивач).

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 15.05.2018 прийнято до розгляду заяву позивача, у зв'язку з чим відкладено розгляд справи на 26.06.2018.

25.05.2018 представником відповідача Косинською О. подано відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що законодавством визначена чітка процедура знесення об'єктів самочинного будівництва. Зазначила, що органами державного архітектурно-будівельного контролю не видавалось замовнику будівництва - Генеральній прокуратурі України жодного припису на усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та правил з вимогою про знесення самочинно збудованого об'єкта будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

05.06.2018 від представника Генеральної прокуратури України Безкоровайного Б. надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у судове засідання 26.06.2018 не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. У прохальній частині позовної заяви просила суд у разі її повторної неявки, чи її представника, розглянути справу без її участі.

У судовому засіданні 26.06.2018 представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні 26.06.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами суду, постановленими без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 26.06.2016:

1) відмовлено у задоволенні заяви Генеральної прокуратури України про залишення позову без розгляду;

2) відмовлено у задоволенні заяви Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі, у зв'язку з її необгрунтованістю, оскільки позов заявлено до суб'єкта владних повноважень й позивач просить саме зобов'язати відповідача вчинити дії, що підлягає дослідженню судом.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 26.06.2018 проголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 07.02.2018 відповідачем 09.02.2018 видано Генеральній прокуратурі України сертифікат серії ІУ №78, яким засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта "Будівництво житлово-офісного центру на АДРЕСА_2.

13.03.2018 ОСОБА_6 було складено акт за результатами заміру відставні між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, яким зафіксовано, що між найближчими точками будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.) та будинком АДРЕСА_2 - відстань склала 5,80 метра.

Вважаючи, що побудована будівля по АДРЕСА_2 має ознаки самочинного будівництва, позивач звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача знести вказаний об'єкт.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України від 17.02.2011 N 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон N 3038-VI) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 38 Закону N 3038-VI встановлено порядок знесення самочинно збудованих об'єктів, а саме: у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

За визначенням частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною сьомою статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що у разі встановлення порушення суб'єктом містобудівної діяльності здійснення самочинного будівництва об'єктів нерухомого майна без відповідного дозволу, відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомого майна, як крайній захід, і лише тоді, коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування за чотирьох умов, а саме:

- за умови складання припису щодо усунення порушень вимог містобудівного законодавства шляхом надання можливості відповідачеві для проведення відповідної перебудови;

- за умови, що вказане будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб;

- за умови відсутності можливості проведення перебудови самочинно збудованого нерухомого майна;

- за умови, якщо особа, яка здійснила самочинне будівництво відмовляється від проведення такої перебудови, при цьому, відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Враховуючи, що законодавством встановлену чітку процедуру знесення об'єктів самочинного будівництва та визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з відповідними позовними заявами, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

При цьому, суд не приймає до уваги акт від 13.03.2018, складений ОСОБА_6, позаяк останній у розумінні Закону N 3038-VI не встановлює факту самочинного будівництва об'єкта.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П.Катющенко