Справа № 826/1254/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1254/17 Головуючий у 1 інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Літвіної Н.М. Борейко Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік-Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, в якому просив суд скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 04.01.2017 р. №.

Позовні вимоги мотивує відсутністю у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, оскільки, на думку позивача, наведені в акті перевірки обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік-Україна" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 04.01.2017 №.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби України у Волинській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Волинській області проведено фактичну перевірку підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна», а саме, господарської одиниці - магазину на АЗС №03-06, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Піддубці, вулиця Київська, 115.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 24.11.2016 р. (дата реєстрації 25.11.2016 р. за №03/183/40-01/30603572), в якому зафіксовано порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», а саме: роздрібна торгівля здійснена 10.07.2016 р. без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

На підставі вказаного, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Волинській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 04.01.2017 р.№, яким до підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна», на підставі абзацу 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу на суму 17 000,00 грн.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведена наявність у позивача порушення торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензії, а відтак, оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій було прийняте відповідачем необгрунтовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (далі Закон №481).

Згідно частини 1 статті 17 Закону №481, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 5 частини 2 вказаної статті 17 Закону №481, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З наведених правових норм вбачається, що обов'язковою умовою для застосування контролюючим органом штрафної санкції, передбаченої абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону №481, є продаж, зокрема, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії.

Відповідно до частини 11 статті 15 Закону №481, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензія (спеціальний дозвіл), згідно з абз. 25 ст.1 Закону №481, - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з частини 17 статті 15 Закону №481, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Пунктом 25 Тимчасового порядку видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 р. N 493 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що форма ліцензії затверджується Мінекономрозвитку. Бланки ліцензій виготовляються друкарським способом, повинні мати номер і бути захищені від підробки та несанкціонованого тиражування. У ліцензії зазначається: на лицьовому боці, зокрема, термін дії.

При цьому, ні Закон №481, ні вищезазначений Тимчасовий порядок не містить норм, які б встановлювали правила щодо перебігу строків, встановлених цим Законом, з метою застосування Закону №481.

Заперечуючи проти вимог даного позову, відповідач в своїх доводах посилається на те, що 10.07.2016 р. позивач не мав права реалізовувати підакцизні товари (тютюнові вироби), визначені виданою йому ліцензією у зв'язку із закінченням терміну її дії.

Тобто, визначальним фактором для правильного вирішення даної справи є саме встановлення строку дії отриманої позивачем ліцензії.

Згідно із положеннями Закону №481/95-ВР, строк дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видається повноваженим органом на один рік. При цьому, у відповідності до Порядку, на бланку ліцензії, на лицьовому боці зазначається, серед іншого її термін дії.

Як свідчать матеріали даної справи, у 2015 році позивачу була видана Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Волинській області ліцензія від 09.07.2015 р. №698146 з терміном дії - з 10.07.2015 р. по 10.07.2016 р..

Отже, термін дії зазначено ліцензії був особисто встановлений повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому, дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв'язку з чим, така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Крім того, з метою продовження дії ліцензії, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Волинській області 07.07.2016 р. позивачу було видано ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами №001650 з терміном дії з 11.07.2016 р. по 11.07.2017 р..

Відповідно до статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначається роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року цього строку. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку, що визначається місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Згідно з частиною 1 статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 № ETS N 076, строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках, починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

Статтею 2 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 р. № ETS N 076 визначено, що для цілей цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 № ETS N 076, якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що видана позивачу ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами № 698146 діяла саме до 24 години 10 липня 2017 року.

Таким чином, здійснена позивачем 10.07.2017 року роздрібна торгівля тютюновими виробами є правомірною, оскільки була вчинена в межах терміну дії ліцензії № 698146, термін дії якої - з 10.07.2015 р. по 10.07.2016 р..

Вказана правова позиція також відображена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, яка була ухвалена у справі № 815/4720/16.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Літвіна Н.М.
Повний текст постанови виготовлено 09.07.2018 року