Справа № 826/3228/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 травня 2018 року м. Київ№ 826/3228/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

представники відповідача: Мелешко В.І., Потоцький М.Ю.

представника третьої особи: Лебедь О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Галеан», ЛТД про визнання протиправними дій, визнання незаконним патенту, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач, Мінекономрозвитку) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю «Галеан», ЛТД (далі - третя особа), у якій просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо видачі патентів на корисну модель НОМЕР_1 номер заявки u 2017 02980 дата публікації відомостей про видачу патенту 12.06.2017, Бюл. №11 та патент на корисну модель НОМЕР_2 номер заявки u 2017 08871 дата публікації відомостей про видачу патенту 25.10.2017, Бюл. №20 винахіднику ОСОБА_6 для власника товариства з обмеженою відповідальністю «Галеан», ЛТД, а також визнати незаконними патенти на корисну модель НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними патентів на корисну модель НОМЕР_1 та НОМЕР_2, видані Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 12.06.2016 та 25.10.2017 винахіднику ОСОБА_6.

Під час розгляду позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо видачі патентів на корисну модель, суд встановив, що позивач не погоджується саме із наданням права інтелектуальної власності на корисну модель ОСОБА_6, оскільки вважає, що при цьому були порушені авторські права позивача. При цьому, позивачем не оскаржуються дії відповідача як суб'єкта владних повноважень, а спір заявлено саме з метою захисту авторських прав позивача.

У зв'язку із цим, суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (пункти 1, 4 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 462 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом.

Положеннями частини 2 статті 464 Цивільного кодексу України визначено, що майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.06.2015 №21-227а15 (826/8805/14) у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг та в наступному отримання заявником Свідоцтва України на знак для товарів і послуг подальше оспорювання права власності на вказаний знак має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є спором щодо прав інтелектуальності власності, тобто є приватно - правовими, а позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними щодо видачі патенту на корисну модель заявлені саме з метою відновлення порушеного, на думку позивача, авторського права.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення Мінекономрозвитку як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття ОСОБА_6 права інтелектуальної власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.04.2018 у справі №11-216апп18, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі оскільки спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до вищезазначених положень законодавства, позивачу слід звернутися до місцевого загального суду.

На виконання частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз'яснює позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, при цьому наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись положеннями статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом за позовом за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Галеан», ЛТД про визнання протиправними дій

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали виготовлено 18.06.2018.

Суддя Є.В. Аблов