Справа № 816/2198/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Довгопол М.В.

03 липня 2018 р. Справа № 816/2198/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О. , Гуцала М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_2 про визнання наказу нечинним та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

07.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить:

- визнати нечинним наказ № 42/2 від 01.06.2016 року в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахунку коштів на рахунок № 1301 на ім'я ОСОБА_1 на загальну суму 15000,00 грн.;

- зобов'язати включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу» № 1301 та договором № 980-024-000235679 від 10.05.2016 року у розмірі 15000,00 грн.

Також просила стягнути на свою користь судові витрати, що повязані зі сплатою судового збору у розмірі 640,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її безпідставно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 року (рішення виготовлено 23.03.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_2 зобовязаний надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни і доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 у розмірі 15 083,61 грн 61 коп., що обліковується на рахунках № 1301 та № 1302 у ПАТ «Банк Михайлівський», для внесення даних до Реєстру відшкодування вкладникам для здійснення виплат ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320,00 грн.

У задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що кошти, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточні рахунки позивача, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладом.

Суд дійшов висновку, що в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо списання коштів з відкритого в банку розрахункового рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, відкритий в цьому ж банку.

З метою повного та ефективного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд зобовязав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни і доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, у розмірі 15 083,61 грн., що обліковується на рахунках № 1301 та № 1302 у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», для внесення даних до Реєстру відшкодування вкладникам для здійснення виплат ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Оскільки витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката не підтверджені належними і достатніми доказами, а відтак заява представника позивача про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повне зясування обставин справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не застосовані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» № 1736-VIII від 15.11.2016 року, яким регламентовано випадок, коли фізична особа, набуває права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду у разі, коли її кошти залучались не банками, а Фінансовими установами як позика або вклад, та не досліджено субєктний склад Договору.

Враховуючи, що кошти отримувались позивачем на підставі договорів позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також те, що кошти, які обліковуються на рахунку позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, у Уповноваженої особи відсутні підстави для включення позивача до переліку рахунків вкладників з огляду на положення ст. 27 Закону № 4452-VI.

Також відповідач посилається на висновки, що викладені, окрім іншого, Київським апеляційним адміністративним судом у постанові від 07.08.2017 року по справі № 826/15961/16.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду, з таких підстав.

Згідно із ст. 73 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (тут і подалі - в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема, обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій (п. 7 ч. 1 ст. 73); віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного (п. 12 ч. 1 ст. 73).

Постановою Національного банку України від 17.08.2012 року № 346 затверджене Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, яке (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, а також у разі застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі в банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи.

При цьому, відповідно до п.п. 1.3 п. 1 розділу 1 цього Положення «обмеження операцій» це тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом/обсягом/сумою/колом клієнтів/регіоном.

Постановою Правління Національного банку України № 917/БT від 22.12.2015 року до ПАТ «Банк Михайлівський» застосовані заходи впливу банк на строк до 180 днів віднесений до категорії проблемних, з метою фінансового оздоровлення для банку запроваджені певні обмеження в здійсненні окремих видів операцій, зокрема, - не допускати проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів укладених до набрання чинності цієї постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків /а.с. 89-91/.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Судом установлено, що 09.03.2016 року між позивачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Супердохідний тиждень +» (вільний) № 980-024-000199776, за умовами якого Вкладник (ОСОБА_1В.) вносить, а Банк приймає кошти Вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок № 1304, а у випадку продовження (пролонгації) Договору на вкладний (депозитний) рахунок № 1303 у гривні, що відкривається Банком на імя Вкладника, і зобовязується виплачувати Вкладнику суму Вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах, встановлених цим договором та на умовах розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у т.ч. Умовами дистанційного банківського обслуговування ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» /а.с. 21/.

Також позивачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» підписано договір про внесення змін № 1 до договору № 980-024-000199776 від 09.03.2016 року /а.с. 21 зворот/.

09.03.2016 року з поточного рахунку позивача № 1301 в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перераховано кошти в сумі 15000,00 грн на депозитний рахунок № 1304, про що свідчить копія платіжного доручення від 09.03.2016 року № 1297292 /а.с. 64/.

Меморіальним ордером № 1550007 від 10.05.2016 року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» повернуто депозитні кошти в сумі 15000,00 грн. на рахунок позивача № 1301 /а.с. 22/.

10.05.2016 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (сторона -2) укладено договір «Капітал+» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку) № 980-024-000235679, за умовами якого сторона -1 передає стороні -2 у власність грошові кошти у розмірі та у строк, передбачені цим Договором, а сторона-2 зобовязується повернути кошти стороні 1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Сторона-2 приймає від Сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів 15000,00 грн; строк користування: не більше 42 днів, що складається з 3-х періодів тривалістю по 14 днів кожний; кошти передаються: з дати укладення цього Договору по 21.06.2016 року; розмір процентів за користування коштами - 31,68 % річних, що складає 25,5 % річних після утримання податку з таких процентів; Сторона-2 сплачує Стороні-1 проценти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № 1302 в ПАТ «Банк Михайлівський»; Сторона-2 повертає Стороні-1 кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № 1301 в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»; автоматичне продовження (пролонгація) Договору встановлено /а.с. 16/.

10.05.2016 року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перераховано з рахунку позивача № 1301 на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відповідно до умов договору № 980-024-000235679 кошти у сумі 15000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2016 року № 1496008 із відміткою банку /а.с. 17/.

19.05.2016 року на рахунки позивача банком зараховано суми коштів, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр»: на рахунок № 1301 - 15000,00 грн (призначення платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-024-000235679 від 10.05.2016 року), а на рахунок № 1302 - 83,61 грн (призначення платежу «Оплата процентів по договору № 980-024-000235679 від 10.05.2016 року»), про що свідчать платіжне доручення № 6982 від 19.05.2016 року /а.с. 20/, виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 з 19.05.2016 року по 31.10.2016 року /а.с. 106-107/.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» /а.с. 94-95/.

Згідно із наведеним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку шляхом запровадження процедури тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року по 22.06.2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.06.2016 року № 991 продовжено строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 23.06.2016 року по 22.07.2016 року (включно) /а.с. 97/.

Комісією по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, створеною відповідно до наказу Уповноваженої особи від 24.05.2016 року № 27/1 (подалі Комісія), здійснено відповідну перевірку правочинів, укладених ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» протягом одного року до запровадження тимчасової адміністрації з 23.05.2015 року, за результатами чого складено акт № 2 від 01.06.2016 року /а.с. 102-104/.

За висновками акту перевірки № 2 від 01.06.2016 року, виконуючи 19.05.2016 року платіжні документи ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 грн (перелік викладений в додатку 2 до акту), Банк здійснив операції з порушенням вимог законодавства, що призвели до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, що є ознакою нікчемності правочину згідно положень п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також Банком укладено правочини (здійснено транзакції), умови яких передбачають передачу майна з метою надання окремому кредитору переваги (пільги), прямо не встановленого для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що є ознакою нікчемності правочину згідно положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № 5802 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (додаток 2 до акту № 2 від 01.06.2016 року), віднесено ОСОБА_1 із загальною сумою перерахування 15083,61 грн /а.с. 105/.

Наказом від 01.06.2016 року № 42/2 Уповноваженою особою затверджено результати проведеної перевірки правочинів (в тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені у Акті № 2 Комісії (пункт 1) та на виконання вимог ч. 1 статті 216 Цивільного кодексу України вирішено застосувати наслідки нікчемності правочинів з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (пункт 2) /а.с. 101/.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно, призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку строком на 2 роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року та делеговано повноваження ліквідатора банку ОСОБА_3 /а.с. 98-99/.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 року змінено уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та передано відповідні повноваження ОСОБА_2 з 05.09.2016 року /а.с. 100/, про що свідчить також інформація на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.09.2016 року.

14.07.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб затверджено Загальний реєстр вкладників ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджується відповідною інформацією на офіційному сайті Фонду у розділі «Рішення Фонду стосовно неплатоспроможних банків за ІІІ квартал 2016 року».

Судом установлено, що позивачем 25.11.2016 року, 25.01.2017 року та 21.11.2017 року надсилалися на адресу Уповноваженої особи заяви про включення інформації про неї до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду та проведення виплати відшкодування коштів у розмірі 15000,00 грн /а.с. 108-110/, однак інформація про рахунки позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, Уповноваженою особою не передавалась /а.с. 93/.

Листами від 24.07.2017 року № 3Г/21859 та від 27.11.2017 року № 3Г/22600 позивача повідомлено про те, що договір № 980-024-000235679, укладений з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» за субєктним складом, відтак відсутні правові підстави для включення інформації про позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду / а.с. 111-112/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначаються Законом № 4452-VI.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

У відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI.

Згідно частини 5 ст. 27 Закону № 4452, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

У відповідності до п.п. 3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 року № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 ч. 4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Згідно п.п. 2, 4 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону № 4452-VI здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

В силу вимог ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Колегія суддів вважає, що судам першої та апеляційної інстанцій відповідач не надав доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що уклавши 09.03.2016 року саме з позивачем ОСОБА_1 договір № 1304 ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» здійснив операцію, з порушенням вимог законодавства, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку або на умовах, що передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг (пільг) окремим кредиторам.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що кошти, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточний рахунок позивача у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», є вкладом, а на позивача поширюються гарантії вкладників щодо відшкодування суми вкладу за рахунок Фонду. До того ж матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» повідомив позивача під підпис про непоширення на кошти, передані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», відповідних гарантій.

Оскільки наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» № 42/2 від 01.06.2016 року оскаржується позивачем лише в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахунку коштів на рахунок № 1301 на ім'я ОСОБА_1 на загальну суму 15000,00 грн, однак наказ у відповідній частині не передбачає для позивача негативних наслідків, натомість стосується реалізації повноважень Уповноваженої особи Фонду щодо затвердження результатів перевірки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нечинним цього наказу в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів (транзакції) не є належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, з урахуванням, викладеного у рішенні Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15, погоджується із рішенням суду про необхідність виходу за межі позовних вимог позивача задля ефективного відновлення його прав та зобовязання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни і доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, у розмірі 15 083,61 грн., що обліковується на рахунках № 1301 та № 1302 у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», для внесення даних до Реєстру відшкодування вкладникам для здійснення виплат ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судам першої та апеляційної інстанції не надано договору про надання правничої допомоги, за умовами якого визначено розмір витрат на правничу допомогу, а також обґрунтований розрахунок вартості гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою № 816/2198/17, із зазначенням вартості кожної із послуг відповідно до наданого обсягу. Наявна у матеріалах справи квитанція № 709 від 07.12.2017 року про сплату гонорару у розмірі 2000,00 грн. не дозволяє встановити, за які послуги адвоката і в якій справі сплачено відповідні кошти.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» щодо висновків, викладених у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 року по справі № 826/15961/16, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у справі, що розглядалась, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що підставою для прийняття Правлінням Національного банку України постанови № 14/БТ від 23.05.2016 року «Про віднесення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних послугувало проведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» операцій, що призвели до збільшення зобовязань ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобовязань перед юридичною особою.

Колегія суддів зазначає, що означеним рішенням суду наведені узагальнені підстави віднесення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних, з яких неможливо встановити, що дана обставина стосується і договору, що укладений із позивачем ОСОБА_1

Частинами 1 та 2 ст. 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатковими поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім наведеного, щодо строку звернення позивача до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами 99 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 99). Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 99).

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У пунктах 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у абзаці 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012 Суд зазначав, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення права позивача на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Постанова складена і підписана 03 липня 2018 року.