Справа № 308/5085/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4649/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,
за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року (суддя Деметрадзе Т.Р., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та видворення,-

В С Т А Н О В И В :

військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом в якому просила затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року позов задоволено, вирішено затримати громадянина Афганістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, достатній для виконання судового рішення, який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин Афганістану ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Відповідно до п. 3 розділу 1 Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту Обов`язок прийняття заяв про захист належить до компетенції посадових осіб органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони), які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
У разі звернення затриманими особами, які перебувають у місцях тимчасового тримання органів (підрозділів) охорони державного кордону, із заявами про захист їх прийняття здійснюється посадовими особами, які допущені до охорони та конвоювання (супроводу) затриманих осіб відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 березня 2015 року № 352, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 462/26907.
За таких умов, особа яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з моменту оформлення та подання такої заяви органом державної прикордонної служби підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», вона не може бути видворена до завершення розгляду такої заяви, а її затримання можливе лише відповідно до ч. 2 ст. 289 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 , перебуває на території України незаконно, незаконно перетнув поза пунктами пропуску державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №125-126, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Великий Березний», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і того ж дня, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. У відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В подальшому відповідача було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП.
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту та не має законних підстав для перебування на території України, а також, що існує ризик, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки в останнього відсутні документи, що дають право на виїзд з України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 271, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну громадянина Афганістану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року по справі № 308/5085/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш
Судді Т.І. Шинкар
Р.Й. Коваль