Справа № 826/8767/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 липня 2018 року № 826/8767/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особаОболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2,
про визнання протиправним та скасування розпорядження,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - відповідач, Оболонська РДА), в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Оболонської РДА від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.04.2016, на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської РДА відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження, яким визначено способи участі батька дитини - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) із його малолітньою донькою - ОСОБА_3.

Разом з тим, позивач вважає, що оскаржуване розпорядження є незаконним та таким, що пройняте виключно на користь батька, оскільки при прийнятті рішення про відвідування батьком дитини не враховано думку матері (позивача) щодо участі батька у вихованні дитини.

Також позивач наголошує, що особливу увагу до дитини батько почав проявляти лише з 2015 року, а саме: з моменту встановлення батьківства.

Більш того, позивач стверджує, що на час звернення до суду батько жодним фактичним чином не реалізує свої батьківські права та не виконує батьківські обов'язки, які на думку позивача, полягають, зокрема, в утриманні, матеріальній допомозі на дитину та у вихованні.

Позивач зазначає, що батько не цікавиться потребами дитини, що відповідають її віку, її інтересам, у спішності в школі, у зв'язку з чим, на думку позивача, оскаржуване розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог повідомив суд про те, що оскаржуване розпорядження є законним та таким, що прийняте на підставі ст. 158 Сімейного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини».

Також представник відповідача зауважив, що питання участі у вихованні дитини за заявою батька виносилось на розгляд комісії п'ять разів, а саме: 11.02.2016, 25.02.2016, 10.03.2016, 24.03.2016 та 07.04.2016, однак мати (позивач) на засідання комісії не з'явилась жодного разу, хоча була повідомлена про кожне засідання належним чином.

Таким чином, представник відповідача наголошує на тому, що оскаржуване розпорядження є законним, у зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Служби в справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Разом з тим, повідомлення третій особі - ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повернуто до суду без вручення у зв'язку з закінченням строку зберігання. У той же час, виходячи з положень другого речення ч. 11 ст. 126, останнього речення ч. 4 ст. 124, ч. 1 ст. 127, п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, вважається, що ухвала суду вручена належним чином, а третя особа - належним чином повідомленою про розгляд справи. Однак, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з'явився, доказів поважності причин неприбуття не зазначив, у зв'язку з чим та на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України справа розглядається на підставі наявних матеріалів.

За результатами судового засідання 20.12.2017 на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10.01.2011 розпорядженням голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 6 утворено комісію з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та затверджено її персональний склад.

25.01.2016 до органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся ОСОБА_2 із заявою щодо визначення днів та годин його спілкування з донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказану заяву щодо визначення днів та годин спілкування батька з донькою було призначено до розгляду комісію з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на 11.02.2016, однак, у зв'язку із неявкою матері дитини (позивача) на засідання комісії, розгляд даного питання перенесено на 25.02.2016, що підтверджується витягом з протоколу від 11.02.2016 № 03 (а.с. 35).

18.02.2016 ОСОБА_1 подано до комісії заяву про відкладено розгляду вказаного питання, яке мотивовано тим, що в актовий запис № 1708 від 15.08.2008 (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) були внесені зміни.

25.02.2016 розгляд заяви ОСОБА_2 від 25.01.2016 щодо визначення днів та годин спілкування батька з донькою відкладено на 10.03.2016, у зв'язку із неявкою матері дитини (позивача) на засідання комісії, що підтверджується витягом з протоколу від 25.02.2016 № 04 (а.с. 36).

Разом з тим, як видно з витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.03.2016 № 05 (а.с. 37), у зв'язку із неявкою матері дитини (позивача) на засідання комісії, розгляд даного питання перенесено на 24.03.2016.

В той же час, ОСОБА_1 вдруге подано заяву (вх. від 23.03.2016) про відкладення розгляду заяви ОСОБА_2 щодо визначення днів та годин спілкування батька з донькою, яка мотивована тим, що ОСОБА_1, (мати) запрошена 24.03.2016 на церемонію нагородження переможця «Благодійна Україна», на підтвердження чого наданого запрошення, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 13).

24.03.2016 комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ухвалено перенести розгляд питання щодо визначення днів та годин спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 на 07.04.2016, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 24.03.2016 № 06 (а.с. 38).

Водночас, 06.04.2016 ОСОБА_1 до комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації подано заяву (а.с. 69) про перенесення розгляду заяви ОСОБА_2 від 25.01.2016 щодо визначення днів та годин спілкування батька з донькою, яка мотивована тим, що 07.04.2016 ОСОБА_1 запрошена на канал СТБ для зйомки медичного проекту «За Живе», на підтвердження чого до вказаної заяви також було надано лист-запрошення ПрАТ «ММЦ-СТБ» від. 04.04.2016 вих. № 003521/16, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте не зважаючи на заяву ОСОБА_1 від 06.04.2016 про перенесення розгляду заяви ОСОБА_2 від 25.01.2016 щодо визначення днів та годин спілкування батька з донькою, за наявності, за висновком суду, поважних причин неявки на засідання комісії, комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації засідання проведено без участі позивачки та вирішено визначити участь ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в такому порядку: 1/3 суботу з 14:00 год. до 19:00 год, 2/4 з 14:00 год. до 19:00 год., що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.04.2016 № 07. Крім того, комісією у вказаному протоколі зазначено про те, що мати дитини в черговий раз на засідання комісії не з'явилась, надала заяву про неможливість бути присутньою на засіданні комісії. Однак, комісією не надано будь-якої оцінки поважності причин неприбуття позивачки на засідання комісії.

На підставі вказаного рішення Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини», яким визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 в такому порядку: спілкуватися з донькою у першу і третю суботу та другу і четверту неділю кожного місяця з 14:00 год до 19:00 год.

Позивачка, вважаючи вказане розпорядження таким, що порушує її права, звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 1 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Частиною 1 ст. 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Статтею 6 Сімейного кодексу України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Частиною 1 ст. 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України).

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок № 866).

Так, п. 3 Порядку № 866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Відповідно до п. 73 Порядку № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми у сукупності, суд дійшов висновку про те, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, один з батьків, що проживає окремо від дитини, має право звернутись до служби у справах дітей за місцем проживання дитини із заявою про визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Так, з цією метою працівником служби у справах дітей проводиться бесіда із батьками, з'ясовуються обставини, які призвели до виникнення спору та інші обставини, що мають істотне значення для визначення участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо.

За результатами з'ясування наведених обставин, служба у справах дітей складає висновок, який враховується органом опіки і піклування при прийнятті відповідного рішення.

В той же час, досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що в порушення вимог п. 73 Порядку № 866 службою у справах дітей не було складено власне висновок щодо участі батька у вихованні дитини. Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що працівниками служби було проведено бесіду із батьками, зокрема, з матір'ю дитини (позивачем) та батьком дитини (третя особа 2).

Разом з тим, як вже встановлено судом, розпорядженням голови Оболонської РДА від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини» визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 в такому порядку: спілкуватися з донькою у першу і третю суботу та другу і четверту неділю кожного місяця з 14:00 год до 19:00 год.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження, наголошує на тому, що спірне розпорядження прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки не враховано її думку щодо участі батьків у вихованні дитини.

При цьому дослідивши наявні в матеріалах справи витяги з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2016 № 03, від 25.02.2016 № 04, від 10.03.2016 № 05, від 24.03.2016 № 06 та від 07.04.2016 № 07, суд виходить з наступного.

Так, загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - установи), вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в установах незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням встановлено Типовою інструкцію з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 (далі - Інструкція № 1242) (у редакції чинній на момент проведення засідань комісії з питань захисту прав дитини).

Відповідно до п. 107 Інструкції № 1242 у протоколах фіксується інформація про хід ведення засідань, прийняття в установах рішень комісіями, дорадчими органами, зборами тощо. Протокол складається на підставі записів, зроблених безпосередньо під час засідань, поданих текстів та тез доповідей і виступів, довідок, проектів рішень тощо.

Згідно з п. 108 Інструкції № 1242 протоколи можуть складатися в повній або стислій формі. У протоколах, складених у стислій формі, фіксуються лише прийняті рішення, а не хід обговорення питання.

Пунктом 110 Інструкції № 1242 визначено, що датою протоколу є дата проведення засідання. Якщо засідання тривало кілька днів, то через тире зазначаються перший і останній день засідання.

Відповідно до п. 114 Інструкції № 1242 у вступній частині протоколу зазначаються прізвища та ініціали (ініціал імені) голови або головуючого, секретаря, запрошених, а також присутніх осіб. У списку присутніх зазначаються в алфавітному порядку спочатку прізвища та ініціали присутніх постійних членів колегіального органу без зазначення посад, потім - запрошених осіб із зазначенням посад та у разі потреби найменувань установ. Якщо кількість присутніх перевищує 15 осіб, зазначається їх загальна кількість з посиланням на список, що додається до протоколу.

Пунктом 116 Інструкції № 1242 передбачено, що після слова «СЛУХАЛИ» зазначається текст виступу основного доповідача. Прізвище та ініціали (ініціал імені) кожного доповідача друкуються з нового рядка. Текст виступу викладається у третій особі однини.

Тексти або тези доповіді та виступів, оформлені як окремі документи, до тексту протоколу не включаються. Після відомостей про доповідача ставиться тире і зазначається: «Текст доповіді (виступу) додається до протоколу».

Згідно з п. 117 Інструкції № 1242 після слова «ВИСТУПИЛИ» фіксуються виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді. Виступи оформляються у протоколі із зазначенням посад, прізвищ та ініціалів (ініціалу імені) промовців у називному відмінку, а також з викладенням змісту питання та відповідей на нього. Зміст виступів викладається від третьої особи однини.

Пунктом 118 № 1242 Інструкції визначено, що після слова «ВИРІШИЛИ» («УХВАЛИЛИ», «ПОСТАНОВИЛИ») фіксується прийняте рішення з обговорюваного питання порядку денного. Рішення повинне бути конкретним і включати складові, що відповідають на такі питання: кому, що зробити і в який строк.

Досліджуючи протоколи засідань комісії судом встановлено, що секретарем не фіксувалися виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді, а також не викладено змісту питання та відповідей.

Також, комісією не враховано ту обставину, що мати дитини - ОСОБА_1 07.04.2016 в силу об'єктивних обставин не могла прибути на засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, з огляду на те, що була запрошена на зйомки медичного проекту «За Живе», на підтвердження чого, як комісії так і суду надано лист-запрошення ПрАТ «ММЦ-СТБ» від. 04.04.2016 вих. № 003521/16, копія якого наявна в матеріалах справи.

Окрім того, суд акцентує увагу на тому, що комісія з питань захисту прав дитини є колегіальним органом, яка відповідно до Положення приймає рішення відкритим голосуванням простою більшістю голосів, а тому хід голосуванням із зазначенням прізвищ членів комісії повинно бути відображене в протоколі, чого зроблено не було.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 73 Порядку № 866, комісією під час вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини до уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що комісією при розгляді заяви ОСОБА_2 щодо його участі у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків та особиста прихильність дитини до кожного з них, у тому числі і до батька - ОСОБА_2

Суд зазначає про те, що рішення комісії з захисту прав дитини повинно прийматись у цілковитій відповідності з встановленим Порядком та нормами національного і міжнародного права, якими керується комісія у своїй діяльності.

Під час прийняття рішення комісія повинна враховувати всі фактичні обставини з достовірністю встановленим відповідним документам та наданням кожному з них належної оцінки у кожному конкретному випадку.

Комісія не може приймати рішення лише враховуючи одну підставу, визначену на власний розсуд. З аналізу зазначеного чинного законодавства суд вбачає, що комісія приймає рішення надавши оцінку кожному поданому документу та інформації наданій для вирішення спору між батьками у їх сукупності.

Також суд звертає увагу на те, що в силу положень абз. 2 ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення про що орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем під час прийняття спірного розпорядження, не було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які є необхідними для об'єктивного вирішення спору, який виник між батьками в ході виховання малолітньої дитини (зокрема, не проведено бесіду з батьками, не здійснено перевірку стану здоров'я малолітньої дитини), Вказане, на думку суду, свідчить про те, спірне розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд наголошує, що в силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Mаркс проти Бельгії» (рішення від 13.06.1979) Європейський Суд з прав людини зазначив, що можливість одного з батьків перебувати разом з дитиною становить основоположний елемент «сімейного життя» в розумінні ст. 8 Конвенції та є визначальним при розгляді даної справи.

Важливо зазначити, що в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження чи втручання у сімейне життя можливе лише у виняткових випадках, згідно із законом. При цьому, таке втручання повинно матиме легітимну мету та повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

У справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006) Європейський Суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

При цьому, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (справа «Йогансен проти Норвегії», рішення від 07.08.1996).

Крім того, Європейський Суд з прав людини при розгляді справи «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) у п. 49 рішення звернув увагу про те, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції», п. 59). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії», п. 148).

Отже, з огляду на вищенаведені положення практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що під час вирішення питань, які стосуються дитини, органи державної влади, в першу чергу, мають враховувати інтереси такої дитини, які переважають над інтересами її батьків, а також брати до уваги ті наслідки, які матимуть місце для дитини у разі прийняття відповідного рішення.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність розпорядження голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини», у зв'язку з чим таке розпорядження підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції з 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність прийняття розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини»

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2016 № 219 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (04205, м. Київ, вул. Тимошенка, 16, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,42 (одна тисяча сто дві гривні 42 копійки).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін