Справа № 569/9137/18
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/9137/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді Кучиної Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, звернувся до Рівненського міського суду з позовом до відповідача, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 05.05.2018 ВП №56136901. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2018 позивач отримав від відповідача постанову державного виконавця від 05.05.2018 ВП №56136901, якою за невиконання без поважних причин рішення: накладено на позивача штраф на користь держави у розмірі 5100грн.; зобов'язано виконати рішення протягом 10 робочих днів; попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Позивач вважає, що ним виконано рішення суду про перерахунок та виплату пенсії у справі №569/15304/17 в межах повноважень та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, оскільки доплату до пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 в сумі 5883,12 грн. позивачу нараховано на його особистий рахунок, а доплату за період з січня 2016 року по грудень 2017 року буде проведено в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Таким чином, на думку позивача, спірна постанова про накладення штрафу на позивача за не виконання рішення суду прийнята відповідачем без аналізу чинного законодавства, необґрунтовано та передчасно. За наведених обставин, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 31.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін 26.06.2018 о 11:00 год.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частинами 1, 9 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 КАС України, та потреба заслухати свідка чи експерта відсутні, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду у справі №569/15304/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення певних дій задоволено повністю та, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області про зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку пенсії №5/83 від 12.05.2017, починаючи з 01.01.2016 відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900 від 23.12.2015 року, постанови Кабінету Міністрів України № 947 від 18.11.2015 року « Про внесення змін до постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року»

Рішення Рівненського міського суду у справі №569/5304/17 набрало законної сили 14.03.2018.

05.04.2018 ОСОБА_1 видано виконавчий лист по адміністративній справі №569/5304/17, який був пред'явлений ним до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для його примусового виконання.

10.04.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56136901 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

Постанова про відкриття виконавчого провадження одержана позивачем 12.04.2018, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції на супровідному листі до постанови.

17.04.2018 позивач надіслав відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження, в якій вказав, що рішення суду у справі №569/5304/17 виконано ним в добровільному порядку з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб" та 26.03.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016. Також, позивач вказав, що доплату пенсії за період з 01.01.2018 по 30.03.2018 в сумі 5883,12 грн. направлено на виплату до банку електронним файлом, що підтверджується інформацією щодо виплати пенсії за відомостями пенсійної справи. Крім того, позивач повідомив відповідачу, що згідно з Розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №А035386 за період з січня 2016 року по грудень 2017 року перераховано пенсію ОСОБА_1 на суму 45104,33 грн., яка буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, після виділення коштів на її фінансування з державного бюджету. Таким чином, позивач вказував, що оскільки рішення суду було фактично виконане ним в добровільному порядку в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави для закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

05.05.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні №56136901, якою за невиконання рішення суду на позивача накладено штраф в розмірі 5100грн.

Постанова про накладення штрафу була одержана позивачем 14.05.2018.

В подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Статтею 5 Закону №1404 (в редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами ч.5 ст.26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

При цьому, згідно з ч.4 ст.19 Закону №1404, сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Частиною 4 статті 18 Закону №1404 встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п.16 ч.3 ст.18 №1404-VIII).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз вказаних вище норм Закону №1404 дозволяє прийти до висновку, що невиконання боржником рішення без поважних причин у визначений строк є підставою для накладення на боржника штрафу.

Судом встановлено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по березень 2018 проведено 26.03.2018, що підтверджується Розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №N/А 035386.

Також, матеріалами справи підтверджується відкладення виплати ОСОБА_1 доплати пенсії (після перерахунку на підставі рішення суду) згідно з постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018. Водночас, доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року ОСОБА_1 нараховано для виплати згідно з додатковою відомістю.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262), призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Частиною 4 статті 63 Закону №2262 передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

На виконання ч.4 ст.63 Закону №2262 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 від 21.02.2018 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категорія осіб" (далі - Постанова №103).

Відповідно до пункту 3 Постанови №103 Кабінет Міністрів України постановив перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Таким чином, вказана Постанова №103 фактично запровадила поетапний порядок виплати пенсій колишнім військовослужбовцям, перерахованих за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.

На виконання Постанови №103 виплата сум пенсій, призначених згідно з Законом №2262 та перерахованих за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), у тому числі стягувачу ОСОБА_1 за рішенням суду в адміністративній справі №569/15304/17, буде проведена упродовж 2019-2020 років у межах відповідних бюджетних призначень, про що позивач повідомив державного виконавця під час примусового виконання цього судового рішення.

Відповідно до статті 8 Закону №2262, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, часткове невиконання рішення суду позивачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону №1404.

При цьому, суд зауважує, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а (провадження №К/9901/1598/18).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірної постанови про накладення штрафу відповідачем було повною мірою дотримано процедуру її прийняття, встановлену Законом №1404, однак вона не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийнята необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, тому позовні вимоги належать до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до ст.139 КАС України не присуджуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області штрафу від 05.05.2018 ВП №56136901 в розмірі 5100 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, 7, );

2) Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Замкова, 29, ).

Повний текст рішення складено 27 червня 2018 року.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина