Справа № 808/1422/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 травня 2018 року Справа № 808/1422/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17 квітня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1В.) до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач або Правобережне ОУПФУ м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії»;

зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки) та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, у урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 15,5%, починаючи з 01.12.2017.

Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №808/1422/18.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 18.01.2006 вона перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у звязку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 24.05.2015 позивач набула право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», проте за призначенням пенсії не зверталася. 01.12.2017 ОСОБА_1 подано заяву до органу Пенсійного фонду, на підставі якої відповідачем здійснено не призначення, а переведення з одного виду пенсії на інший, при цьому застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а не 1,35%, як передбачено законодавством при призначенні пенсії за віком. Крім того, позивач зазначає, що оскільки на пенсію за віком її переведено після досягнення 57 років, вона має право на підвищення пенсії, передбачене ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Просить задовольнити позов.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві (від 17.05.2018 вх. №15351) проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що 01.12.2017 відповідно до поданої заяви позивача переведено на пенсію за віком. Переведення проводилось відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII. Вважає, що позивач не має права на підвищення пенсії, передбачене ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки з 2006 року отримувала пенсію за віком. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18.01.2006 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у звязку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник освіти.

З 2006 по 2017 роки позивач продовжувала працювати та отримувати заробітну плату, з якої сплачувались страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

З 24.05.2015 ОСОБА_1 набула права на вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

01.12.2017 позивачем подано заяву про призначення/перерахунок пенсії, на підставі якої Правобережне ОУПФУ м. Запоріжжя здійснило переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший.

12.03.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та одержала відмову, оформлену листом від 29.03.2018 №122/К-9.

Не погоджуючись з такими діями органу Пенсійного фонду, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV; тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Водночас, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулась вперше.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.11.2016 по справі №133/476/15-а.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Закону №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 до 01.12.2017 не була пенсіонером в розумінні Закону №1058-ІV, відповідач в даному випадку мав призначити позивачу пенсію, а не перевести з одного виду пенсії на інший, та відповідно при призначенні пенсії застосувати середню заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислену як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Щодо позовних вимог в частині призначення пенсії з урахуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону №1058 особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивач набула права на вихід на пенсію за віком з 24.05.2015, а фактично скористалася таким правом лише з 01.12.2017, при цьому продовжувала працювати та сплачувати страхові внески, то відповідно має право на отримання пенсії з підвищенням розміру на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Суд зазначає, що на пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивача переведено з 01.12.2017, а до грудня 2017 року ОСОБА_1 призначалася пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Отже, доводи відповідача про те, що оскільки ОСОБА_2 скористався правом виходу на пенсію за вислугу років та на час призначення пенсії за віком мав статус пенсіонера, підвищення розміру пенсії не застосовується, є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача включити до розрахунку пенсії підвищення, передбачене ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 15,5%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону №1058 при цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, визначення відсотка, на який має бути підвищено пенсію позивачеві, законом віднесено до компетенції органу Пенсійного фонду після перевірки відповідних даних, тобто до його дискреційних повноважень.

За таких обстави, враховуючи те, що відповідачем відповідний розрахунок не проводився, доказів протилежного суду не надано, суд приходить до висновку про передчасність заявлених позовних вимог в частині підвищення пенсії саме на 15,5 відсотків та відсутність підстав для їх задоволення у вказаній частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (69006,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_3) до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 25-А; ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 25-А; ) щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 (69006,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_3) пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії».

3. Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 25-А; ) призначити ОСОБА_1 (69006,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_3) пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки) та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, з урахуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 01.12.2017.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 (69006,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_3) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 25-А; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко