Справа № 754/10188/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/181/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в скаладі

головуючого судді Клочко І.В.

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кудрявцева А.О.

представника третьої особи Міністерства внутрішній справ України Какоркіної З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУНП у м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, вимоги якого були уточнені в процесі розгляду справи.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Позивач є колишнім працівником ГУНП у м. Києві, а саме, працював старшим інспектором Деснянського управління поліції до 10.02.2016 року в спеціальному званні - підполковник поліції.

10.02.2016 року позивач був звільнений з лав Національної поліції України на підставі наказу ГУНП у м. Києві №120 о/с від 10.02.2016 року згідно з п. 2 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Підтвердженням хвороби позивача є свідоцтво про хворобу №17, видане Госпітальною військово-лікарняною комісією Центрального госпіталю МВС України від 05.02.2016 року. Комісією постановлено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та ОСОБА_5 не придатний до військової служби.

Одночасно позивачу була встановлена 2 група інвалідності.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5 звернувся до ГУНП у м. Києві із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена йому чинним законодавством України.

Однак, жодної відповіді на своє звернення позивач не отримав.

Вважаючи бездіяльність ГУНП у м. Києві щодо не призначення та не виплати одноразової грошової допомоги, позивач ОСОБА_5 вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність ГУНП у м. Києві в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ОСОБА_5 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

2. Зобов?язати ГУНП у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 2-ї групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

3. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання ГУНП у м. Києві подати у двотижневий строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (відповідно до ст. 267 КАС України).

В матеріалах справи містяться письмові заперечення сторони відповідача, відповідно до яких ГУНП у м. Києві заперечує проти позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі, з огляду на наступне. Станом на теперішній час, починаючи з 11.07.2017 року ЗУ «Про Національну поліцію» врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали втрату працездатності (інвалідність) під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Нарахування та виплата такої допомоги здійснюється відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4. Відповідач через представника також зазначає, що позивачем був пропущений встановлений шестимісячний строк для звернення до органу поліції (ГУНП у м. Києві) після звільнення щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги (п.3 ч.1 ст. 97 ЗУ «Про Національну поліцію». Як зазначає відповідач, захворювання позивача, внаслідок якого йому було встановлено інвалідність, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не поліції, крім того, на даний час дане питання нормативно не врегульоване. З урахуванням викладеного, ГУНП у м. Києві через представника вважає, що підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 відсутні.

Ухвалою суду від 09.02.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України.

03.04.2018 року до суду надійшло клопотання третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України про передачу справи до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання представника Міністерства внутрішніх справ.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд про їх задоволення в повному обсязі.

Представник відповідача Кудрявцева А.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Какоркіна З.М. в судовому засіданні підтримала доводи та міркування представника відповідача та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Позивач є колишнім працівником ГУНП у м. Києві, а саме, працював старшим інспектором Деснянського управління поліції до 10.02.2016 року в спеціальному званні - підполковник поліції.

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу №17 від 05.02.2016 року, Госпітальна військово-лікарська комісія Центрального госпіталю МВС України постановила, що ОСОБА_5, підполовник поліції, старший інспектор УП ГУНП у м. Києві непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку (а.с. 10).

Відповідно до копії витягу з наказу ГУНП у м. Києві від 10.02.2016 року №120 о/с, підполковника поліції ОСОБА_5, старшого інспектора Деснянського управління поліції, звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 20 років 00 місяців 13 днів (а.с. 9).

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0645727, 29.11.2016 року за результатами первинного огляду ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

26.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 8).

Жодної письмової відповіді ГУНП у м. Києві на вищевказане звернення позивача в матеріалах справи не міститься та не було надано сторонами в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VIII (надалі за текстом - «Закон № 580-VIII») одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 2 названої статті Закону № 580-VIII визначено, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

За змістом частини 4 статті 100 Закону № 580-VIII одноразова грошова призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 р. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за № 163/28293 (надалі за текстом - «Порядок № 4»).

Згідно з пунктом 3 розділу III зазначеного Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Згідно з п. 3 Розділу 2 Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

За змістом п. 1 Розділу 2 Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення непрацездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За змістом п. 1 Розділу 2 Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення непрацездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що позивачем дотримано порядок подання документів для призначення грошової допомоги.

Суд критично оцінює твердження сторони відповідача про те, що правові підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки захворювання позивача, внаслідок якого йому було встановлено інвалідність, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не поліції, а також, що на даний час дане питання нормативно не врегульоване, з огляду на те, що викладене не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та призведе до порушення прав позивача.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у поліції, Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі в правоохоронних органах держави, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України (ст. 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, до яких, зокрема, відносяться органи поліції, пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Враховуючи відсутність будь-яких відповідей, рішення та висновку ГУНП у м. Києві на звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, суд вважає, що таким чином ГУНП у м. Києві допущено протиправну бездіяльність, а тому зобов'язує відповідача скласти висновок та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах Національної поліції (внутрішніх справ), відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи в їх сукупності крізь призму вищенаведених правових норм, дотримуючись вимог Основного Закону України, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ГУНП у м. Києві правомірності своєї бездіяльності та часткове задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_5

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 5-11, 14, 77, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293, рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, суд -

У Х В А Л И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо ненадання висновку та відповідного рішення про призначення та виплату ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах Національної поліції (внутрішніх справ), відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві скласти висновок та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах Національної поліції (внутрішніх справ), відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 липня 2018 року.

Суддя