Справа № 821/620/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/620/18
12 год. 51 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 &? ; Позивач назва &gb; до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певну дію,

встановив:

02 квітня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, позивачі) звернулися до суду з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області), в якому просять:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Херсонській області №11993/0-3686/6-17 від 22.09.2017 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кадастровий номер :03:001:0269, :03:001:0268, загальною площею 4,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кадастровий номер :03:001:0269, :03:001:0268, загальною площею 4,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Вказані вимоги позивачі обґрунтовують тим, що розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 789 від 28.10.2011 р., яким надано дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 4,00 га, (контур 33, рілля) для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходяться на території Микільської сільської ради. 20.09.2017 р. позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення кожному із них у власність земельної ділянки площею 2,0 га (загальною площею 4,0 га), розташованої на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області. Проте, листом від 22.09.2017 №11993/0-3686/6-17 відповідач відмовив у затвердженні зазначеного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що на даний час має право затверджувати документації із землеустрою по дозволах, наданих лише територіальними органами Держгеокадастру. Позивачі вважають таку відмову протиправною, оскільки на теперішній час повноваження щодо прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, належать виключно центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, яким є ГУ Держгеокадастру у Херсонській області. Враховуючи, що проект землеустрою відповідає вимогам законодавства, погоджений у встановленому законом порядку, тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови у його затвердженні.

Ухвалою суду від 23.04.2018 р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 18.05.2018 року.

10.05.2018 р. відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на момент розгляду заяв позивачів від 20.09.2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення кожному із них у власність земельної ділянки площею 2,0 га (загальною площею 4,0 га), у Головного управління відсутні законі підстави щодо розгляду вказаних питань, оскільки відповідно до Закону України від 02.06.2015 р. № 497-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" (далі - Закон № 497-VІІІ), Закону України від 06.09.2012 № 5245-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", визначено граничний термін дії дозволів, наданих органами державної влади та місцевого самоврядування до набрання чинності Закону № 497-VIII. Враховуючи, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою позивачам було надано розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 789 від 28.10.2011 р., тому в порядку виконання вимог Закону № 497-VIII позивачі повинні були звернутись до Білозерської РДА про їх затвердження до 07.07.2017 р., тобто протягом двох років з моменту набрання чинності цього Закону № 497-VIII. Також відповідач зазначив, що вимоги позивачів щодо зобов'язання затвердити проект землеустрою не можуть бути задоволені у такий спосіб, оскільки це є виключна компетенція Головного управління і суд не може підміняти собою державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Просив суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю.

Протокольною ухвалою суду від 18.05.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 25.06.2018 року.

Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 вересня 2011 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися із заявами до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про відведення їм у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у контурі 33 Микільської сільської ради по 2,0 гектарів кожному.

28 жовтня 2011 року головою Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області видано розпорядження № 789, яким кожному з позивачів надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 4,00 га, (контур 33, рілля) для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходяться на території Микільської сільської ради.

14 лютого 2017 року позивачі звернулися до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 із заявою про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, за результатом чого у липні 2017 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, загальною площею 4,0000 га, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Висновком державної землевпорядної експертизи, проведеної експертом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 23.08.2017 року №108 проект землеустрою погоджено без зауважень.

15 вересня 2017 року Відділ у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області зареєстрував земельні ділянки кадастровий номер :03:001:0268, площею 2,0 га, та кадастровий номер :03:001:0269, площею 2,0 га, про що свідчать відповідні витяги з Державного земельного кадастру № НВ-017 та № НВ-017, датовані 15.09.2017 року.

Позивачі 20.09.2017 року звернулися із заявами до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про затвердження проекту землеустрою та надання земельних ділянок у власність, додавши до них проект землеустрою та витяги з ДЗК.

Листом від 22.09.2017 року №11993/0-3686/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області відмовило позивачам у затвердженні проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, мотивуючи відмову тим, що в управління відсутні правові підстави для затвердження документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність, оскільки управління не надавало позивачам дозвіл на її розроблення.

Позивачі, вважаючи таку відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області протиправною, звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про наступне.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносини, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, врегульовано Законом України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року № 858-ІV (далі - Закон № 858-ІV).

Відповідно до ст. 4 Закону № 858-ІV суб'єктами землеустрою є органи державної влади, Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Статтею 5 Закону № 858-ІV передбачено, що об'єктами землеустрою є територія України; території адміністративно - територіальних одиниць або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки.

Регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна ОСОБА_6 України, Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Кабінет ОСОБА_6 України, ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом. (ст. 8 Закону № 858-ІV )

Приписами статті 80 Земельного кодексу України визначено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення позивачів з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 9 статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент звернення позивачів з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) передбачено, що ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 р. № 5245-VI до Земельного кодексу України були внесені зміни.

Так, частина 6 статті 118 Земельного кодексу України була викладена у наступній редакції, а саме: громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. (ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України)

Приписами частини 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З огляду на вказані норми діючого законодавства, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 14.01.2015 року № 15 затверджено Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_6 України через ОСОБА_6 аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 року № 28 затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області, відповідно до якого Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане та відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Херсонської області.

Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що погодження проекту землеустрою є виключною компетенцією територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, тобто, в даному випадку, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Проте, як вбачається зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області від 22.09.2017 р. № 11993/0-3686/6-17 єдиною підставою для відмови позивачам у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачем є не надання саме Головним управлінням заявникам дозволу на розроблення документації із землеустрою, що не узгоджується з вказаними нормами Земельного кодексу України.

Щодо доводу відповідача про відсутність законних підстав у Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області вирішувати спірні питання з посиланням на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02 червня 2015 року №497-VIII, який набрав чинності 7 червня 2015 року, та є спеціальним у спірних правовідносинах, то суд вказує про наступне.

Як встановлено судом, відповідно до підпунктів 1 та 2 розділу І Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 497-VIII, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Частиною 3 ст. 7 КАС України передбачено, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_6 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на викладене та враховуючи, що норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02 червня 2015 року №497-VIII в частині процедури затвердження проектів землеустрою не відповідають приписам частини 9 ст. 118 Земельного кодексу України, яка регулює питання щодо прийняття відповідним органом виконавчої влади рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, тому суд при вирішенні спірних питань керується актом вищої юридичної сили, тобто Земельним кодексом України.

Крім того, при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. ( частини 1, 2 ст. 6 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць (справа Brumarescu v. Romania). Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб'єкта.

Крім того, суд зазначає, що експертом державної експертизи ОСОБА_8 (ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23.08.2017 р. №108, згідно якого проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. При цьому зазначено, що строк дії висновку є необмеженим.

З огляду на приписи ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідач отримавши погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Щодо посилання Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області на втрату чинності дозволу Білозерської районної державної адміністрації № 789 від 24.10.2011 р. на розробку проекту землеустрою у зв'язку зі спливом дворічного терміну, то суд вказує про наступне.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що вказаний довід відповідача не покладений в основу оскаржуваної відмови, тому при вирішенні даного спору суд позбавлений права надавати йому правову оцінку.

При цьому, суд вказує, що відповідно до ст. 22 Закону № 858-ІV рішення Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Крім того, суд зазначає, статтею 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96 передбачено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Проте, відповідач, в оскаржуваній відмові обмежився лише посиланням на відсутність у нього такої компетенції, порушивши вказану норму Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами в повному обсязі дотримано процедуру отримання безоплатно у власність із земель державної власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, а тому відмова у погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на підставі відсутності у Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області відповідної компетенції - є протиправною.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кадастровий номер :03:001:0269, :03:001:0268, загальною площею 4,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, то суд вказує про наступне.

Пунктом 4 частини 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. ( ч. 4 ст. 245 КАС України).

Беручи до уваги ту обставину, що у листі-відмові від 22.09.2017 р. № 11993/0-3686/6-17 відповідач не навів законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача затвердити вищезазначений проект, оскільки це необхідно для повного захисту порушених прав позивачів і такий спосіб відновлення порушеного права буде ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникне необхідність повторного звернення до суду.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі "ОСОБА_9 проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції "майном" визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" (пункт 32).

"Законне сподівання" на отримання "активу" також захищається статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).

Таким чином, суд приходить до висновку, що отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та отримавши погодження даного проекту територіальним підрозділом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, позивачі обґрунтовано мали законне сподівання на отримання безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

Принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

При цьому, суд не приймає до уваги довід відповідача щодо втручання суду у його дискреційні повноваження, зобов'язавши ГУ Держгеокадастр у Херсонській області затвердити проект землеустрою, з огляду на наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Також поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_6 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_6 Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа №461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі №820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі №569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за визначеними критеріями; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень; оскільки єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності не відповідає компетенції адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Проаналізувавши вищевказані приписи суд вважає, що довід відповідача щодо втручанням суду у дискреційні повноваження органу державної влади є помилковим, оскільки у разі настання визначених законодавством умов: відповідності заяви вимогам законодавства, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву у порядку та строки визначені законом та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення з заявою про затвердження проекту землеустрою, з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного Кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. (ч. 11 ст. 118 Земельного Кодексу України)

Таким чином, ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України прямо передбачає право суду вирішувати по-суті спірні питання у випадку відмови органу виконавчої влади у передачі земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (ч. 2 ст. 77 КАС України)

Суд зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності рішення про відмову в задоволені заяв позивачів про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 4,0 га, розташованої на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства. Натомість, позивачі належними доказами підтвердили правомірність своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що сплачений кожним з позивачів судовий збір у сумі по 704.80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 139, 159-163 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 (місце проживання 75005, Херсонська область, Білозерський район, с. Кізомис, вул. Набережна, буд. 120, рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_4 (місце проживання 75027, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2) до Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області (місце знаходження 73036, м. Херсон, вул. Університетська, буд. 136-а, ) про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №11993/0-3686/6-17 від 22.09.2017 року, щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3, земельних ділянок кадастровий номер :03:001:0269, :03:001:0268, загальною площею 4,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних ділянок, кадастровий номер :03:001:0269, :03:001:0268, загальною площею 4,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Стягнути з Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області (місце знаходження 73036, м. Херсон, вул. Університетська, буд. 136-а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (місце проживання 75005, Херсонська область, Білозерський район, с. Кізомис, вул. Набережна, буд. 120, рнокпп НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Стягнути з Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області (місце знаходження 73036, м. Херсон, вул. Університетська, буд. 136-а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (місце проживання 75027, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Враховуючи, що пятий день з моменту проголошення резолютивної частини рішення є вихідним днем, тому повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 липня 2018 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 6.2.1