Справа № 804/1277/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Справа № 804/1277/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/1277/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №462-1311 від 15.12.2017р. зі сплати транспортного податку за 2016 рік у розмірі 14 583, 38 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №450-1311 від 15.12.2017р. зі сплати транспортного податку за 2017 рік у розмірі 25 000, 00 грн.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер №804/1277/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 р. відкрито провадження по справі №804/1277/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/1277/18 у спрощеному провадженні з урахуванням положень ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що йому на праві власності з 01.06.2016р. належить транспортний засіб (марка BMW X6, легковий седан, обєм двигуна 2993, 2015 року випуску). 29.12.2017р. позивачем отримано засобами поштового звязку податкове повідомлення-рішення №462-1311 від 15.12.2017р. по сплати транспортного податку за 2016 рік у розмірі 14 583, 38 грн. та податкове повідомлення-рішення №450-1311 від 15.12.2017р. по сплати транспортного податку за 2017 рік у розмірі 25 000, 00 грн., які позивач вважає винесеними контролюючим органом неправомірно та такими, що підлягають скасуванню, оскільки дані рішення виставлені контролюючим органом із помилками та поза межами встановлених законодавством строків. Крім того, позивачем на сайті Мінекономрозвитку розраховано середньоринкову вартість належного йому транспортного засобу, яка виявилась нижчою за розміром порівняно з обєктом оподаткування транспортним податком за 2016 та 2017 роки. У відповіді на відзив позивач зауважує, що відповідачем не надано жодних пояснень та обґрунтувань стосовно порушень терміну виставлення спірних рішень. Також позивач вважає, що припущення та розрахунки, на які у відзиві посилається відповідач не є обґрунтованими та належними доказами.

Позиція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відображена у відзиві на позов, у якому відповідач зазначив, що у власності позивача перебуває транспортний засіб (автомобіль марки BMW, моделі Х6, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію серії СХО №183624), який у відповідності до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування, оскільки згідно з інформації на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вартість належного ОСОБА_2 автомобілю на теперішній час становить 1 164 986, 55 грн. Тобто, як зауважує відповідач, середньоринкова вартість даного транспортного засобу є більшою за 1 033 500, 00 грн. (більше 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016р.), у звязку з чим даний автомобіль був обєктом оподаткування у 2016 році. Крім цього, відповідач також зазначає, що враховуючи те, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу на теперішній час (2018 рік) становить 1 164 986, 55 грн., то, на думку відповідача, логічно було б припустити, що у 2017 році середньоринкова вартість даного автомобілю була вищою з огляду на менший строк експлуатації, тобто становила понад 1 200 000, 00 грн., у звязку з чим контролюючим органом правомірно нараховано ОСОБА_2 податкове зобовязання по сплаті транспортного податку за 2017 рік.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з 01.06.2016 року є власником транспортного засобу (тип - легковий седан, марки BMW X6, тип пального - дизель, об'ємом двигуна 2993 куб. см., 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №183624, копія якого наявна у матеріалах справи.

15.12.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано:

-податкове повідомлення-рішення №462-1311 від 15.12.2017р., яким позивачу нараховано податкове зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» (код платежу 18011001) за 2016 рік в сумі 14 583, 38 грн.;

-податкове повідомлення-рішення №450-1311 від 15.12.2017р., яким позивачу нараховано податкове зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» (код платежу 18011001) за 2017 рік в сумі 25 000, 00 грн.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем у податковому повідомлення-рішенні №462-1311 від 15.12.2017р. зазначено невірну адресу платника (зокрема: Україна, 49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Барвінківська, 21, в той час як згідно паспорту ОСОБА_2 місцем реєстрації позивача зазначено вул. Нікопольську, буд. 24), а у податковому повідомленні-рішенні №450-1311 від 15.12.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області помилково зазначено замість прізвища позивача «ГРЕЧКО» інше «ГРЕЦКО».

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Правомірність винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за №462-1311 від 15.12.2017р. та за №450-1311 від 15.12.2017р. є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст.ст. 67, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також неухильно додержуватись Конституції, законів України.

Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року, яким шляхом викладення в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України введено новий податок з громадян України - транспортний податок, який згідно ст. 265 Податкового кодексу України є складовим податку на майно.

Податок на майно згідно із приписами п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України належить до місцевих податків.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України - місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною ОСОБА_1 України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 909-VIII), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Враховуючи те, що Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно із приписами підпунктів 267.1.1-267.1.5 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378, 00 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»).

Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становили 1 033 500, 00 грн.

Відтак, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500, 00 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р., відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку N 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср= Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Згідно п.12 Порядку №403 коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується. Нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів, при розрахунку коефіцієнта коригування ринкової ціни транспортних засобів, становить 27000 км. (додаток 2 до Порядку № 403).

Отже, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку № 403).

Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об'єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті. (пункт 13 Методики (в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики (в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема, середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Відтак, підставою для прийняття контролюючим органом відповідного податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість транспортного засобу платника, який в силу п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України є обєктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

Таким чином, межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. При цьому, така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб'єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів.

Поряд із цим, 01 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, якими внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема в частині справляння транспортного податку.

Так, згідно з положеннями підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.12.2016 року №1791-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Абзацом другим зазначеного підпункту, в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-VIII, така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Згідно п.п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України - базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України - контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016р. встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає 3200,00 гривень.

Отже, із набранням чинності вищевказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2017 року, власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000, 00 грн., є платниками транспортного податку.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою 18.02.2016 року постановою Кабінету Міністрів України № 66 (далі - Методика (у відповідній редакції).

Відповідно до п. 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 за № 403 (Офіційний вісник України, 2013 рік, № 44, ст. 1576).

Як передбачено п. 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки обєкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального (п. 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів).

Приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст.75, ч.1 ст.76 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 3, 4, 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, на підтвердження обґрунтованості власної позиції позивачем та відповідачем надано до суду роздруковані із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) розрахунок середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу «BMW, X6, 3.0, внутрішнього згорання, дизель, 2015 року випуску», а саме:

-розрахунок здійснений позивачем від 10.01.2018р., згідно з яким середньоринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на момент розрахування становить 985 041, 75 грн.;

-розрахунок здійснений відповідачем від 26.03.2018р., згідно з яким середньоринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на момент розрахування становить 1 164 986, 55 грн.

Водночас, суд не може прийняти вищевказані розрахунки в якості належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у даних правовідносинах обєкта оподаткування транспортним податком за 2016 та 2017 рр., оскільки відповідні розрахунки середньоринкової вартості належного ОСОБА_2 транспортного засобу здійснені у 2018 році, в той час як загальновідомим є той факт, що відомості сайту оновлюються щорічно, отже, надані сторонами розрахунки середньоринкової вартості належного ОСОБА_2 автомобілю, здійснені на сайті міністерства від 10.01.2018р. та від 26.03.2018р., не є належними доказами розрахунку середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування ОСОБА_2 податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2016р. та за 2017 р.

Стосовно нарахування контролюючим органом ОСОБА_2 податкових зобовязань за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік згідно податкового повідомлення-рішення №462-1311 від 15.12.2017р., слід зазначити таке.

Самостійно отримати інформацію про середньоринкову вартість належного позивачу автомобіля за період шляхом введення даних про його марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг, як того вимагає п.14 Методики (в редакції, що діяла на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування ОСОБА_2 податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2016р. (тобто у період з 01.01.2016р. по 01.07.2016р. (або по 31.12.2016р.) видається неможливим, оскільки розміщений на сайті розрахунок проводиться за Методикою в редакції, що діє з 21.06.2017 року.

Вказаною редакцією, зокрема її п.14, регламентовано інший підхід обрахунку середньоринкової вартості обєкта оподаткування, згідно якого середньоринкова вартість автомобіля розраховується шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального.

Тобто, фактично при розрахуванні середньоринкової вартості транспортного засобу відсутні (не вводяться) дані про тип двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Слід зауважити, що для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком за 2016 рік в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Натомість, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області разом із відзивом на позовом надано до суду скріншот з сайту Мінекономрозвитку, на якому відповідачем 26.03.2018р. здійснено розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу позивача за такими критеріями:

- марка: BMW;

- модель: Х6, 3.0, внутрішнього згорання, дизель;

- рік випуску: 2015.

Згідно даного розрахунку середньоринкова вартість такого транспортного засобу складає 1 164 986, 55 грн.

Отже, з наведеного слідує, що у даному розрахунку не враховані показники про тип двигуна, тип коробки переключення передач та тип пального, що виключає можливість прийняття даного розрахунку в якості належного та допустимого доказу того, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб підпадав під ознаки обєкта оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Між тим відповідачем не надано до суду жодного документу чи інформації, які б містили відомості про вартість належного позивачу транспортного засобу, не надано розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу позивача станом на 2016 рік, з відомостями про включення у графу пробіг, км - фактичного або нормативного (середньорічного пробігу) транспортного засобу, з урахуванням дати його реєстрації.

Таким чином, відповідачем не доведено, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб був обєктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік з урахуванням критеріїв середньоринкової вартості транспортних засобів, які були чинними у 2016 році.

Стосовно нарахування контролюючим органом ОСОБА_2 податкових зобовязань за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017 рік згідно податкового повідомлення-рішення №450-1311 від 15.12.2017р., слід зазначити таке.

Станом на момент розгляду даної справи, на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку (http://www.me.gov.ua/) суд не має змоги самостійно встановити середньоринкову вартість автомобіля марки BMW, моделі Х6, обєм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна дизель, 2015 року випуску, яка мала бути розрахована у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. та у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.

Натомість, на сайті Мінекономрозвитку опубліковано Перелік легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 та 2018 років, у яких під оподаткування транспортним податком підлягає тільки автомобіль «марка - BMW, модель - X6, обєм циліндрів двигуна - 3.0 куб. см., тип пального дизель, рік випуску (включно) - до 2 років», в той час як спірний обєкт оподаткування 2015 року випуску.

Підпунктом 14.1.220 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що рік виготовлення транспортного засобу календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки відомості про календарну дату виготовлення автомобіля марки BMW Х6, 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_2, невідомі, то відповідно до пп.14.1.220 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. При цьому календарний рік - це проміжок часу з 01 січня по 31 грудня, котрий триває 365 (366) днів.

Враховуючи вищенаведене, датою закінчення спливу дворічного строку з дня виготовлення автомобіля позивача є 01.01.2017р.

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів того, що середньоринкова вартість автомобіля марки BMW Х6, 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_2 на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2017 р. перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2017 (звітного) року, а також з огляду на те, що датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року, в той час як базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, суд доходить до висновку, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб не був обєктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, у зв'язку з чим у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення №450-1311 від 15.12.2017р. та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017 рік.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З викладеного слідує, що саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок доведення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому відповідач повинен надати докази на підтвердження правомірності рішення разом з відзивом на позовну заяву, а в разі неможливості надання доказів з об'єктивних причин - повинен письмово повідомити про це суд.

Слід наголосити, що є загальновідомим факт, що відомості офіційного сайту Мінекономрозвитку оновлюються щорічно, отже, наданий відповідачем розрахунок, здійснений на сайті міністерства 26.03.2018р., не є належним доказом розрахунку середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування ОСОБА_2 податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2016р. та за 2017 р. та на момент прийняття Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що належний позивачу транспортний засіб був обєктом оподаткування транспортним податком у 2016р. та у 2017р. відповідачем до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх надання (у разі наявності) з обєктивних причин, у звязку з чим впевнитись щодо наявності у контролюючого органу правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не вбачається за можливе.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що податковим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було зроблено відповідні розрахунки для визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача на офіційному сайті Мінекономрозвитку, оскільки такі розрахунки не було долучено до матеріалів справи, та не надано до суду інших доказів на підтвердження того, що відповідний автомобіль позивача був обєктом оподаткування транспортним податком у 2016р. та у 2017р., у звязку з чим у суду відсутні підстави для беззаперечного висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючий орган правомірно відніс належний ОСОБА_2 транспортний засіб до об'єкту оподаткування транспортного податку за 2016р. та за 2017р., оскільки прийняв спірні рішення за відсутності розрахунків середньоринкової вартості автомобіля, який є обов'язковим для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем строків формування податкового повідомлення-рішення.

Так, відповідно до підп.267.6.2 п.267.1 ст.276 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Однак відповідач, у порушення вказаних приписів податкового законодавства, прийняв спірні податкові повідомлення-рішення лише 15.12.2017 року, в той час як податкові зобовязання по платежу «Транспортний податок з фізичних осіб» нараховано позивачу за 2016 р. та за 2017р.

Жодних заперечень з даного приводу із посиланням на відповідні докази та норми права у відзиві на позовну заяву не зазначено, як не надано до суду жодних відомостей щодо дати отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на відповідний транспортний засіб до позивача.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Водночас, відповідачем в ході розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування ОСОБА_2 податкових зобовязань по сплаті транспортного податку за 2016р. та за 2017 р. становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) 2016 року та понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) 2017 року та, відповідно, правомірності прийняття Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими,

Відтак, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою електронної квитанції (сплату судового збору здійснено з порталу http://court.gov.ua/) за №1482 від 15.02.2018р. на суму 704,80 грн. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №804/1277/18 (Головне управління ДФС у Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 49000, м.Дніпро, вул. Нікопольська, буд. 24; РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за №462-1311 від 15.12.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за №450-1311 від 15.12.2017р.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судові витрати в сумі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1