Справа № 808/942/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 червня 2018 року Справа № 808/942/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Серебряникової О.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»

про: визнання протиправними та скасування наказів, зобовязання поновити на посаді та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (надалі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати накази начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4: №300/ОС від 19 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №10/ос/ст від 29.01.2018 про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №37/ос від 19 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №21/ОС від 29 січня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»;

зобовязати начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»;

зобовязати начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2018 до дня поновлення на роботі;

стягнути з державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при переведенні на службу до державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» його не було ознайомлено з наказом про відкриття доступу до державної таємниці. Також, позивач зауважив, що на момент виявлення дисциплінарного проступку (18.01.2018) та видання відповідачем оскаржуваних наказів про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (19.02.2018) фактично сплив встановлений Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» шестимісячний строк накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Крім того, позивач вважає, що комісія по проведенню службового розслідування була неправомочною, адже до її складу протиправно було включено безпосередню підлеглу позивача провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)». Враховуючи вищевикладене, позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на адміністративний позов (вх. № 12182 від 17.04.2018), та запереченнях (вх. № 17370 від 06.06.2018). Зокрема, представник відповідача зазначає, що посада, яку обіймав позивач на момент звільнення, передбачає роботу з державною таємницею, допуск до якої позивачу оформлено у встановленому законом порядку. 19.01.2018 на адресу відповідача надійшов лист Управління Служби Безпеки України в Запорізькій області, яким позивачу було скасовано допуск до державної таємниці, у звязку з чим відносно останнього було призначено службове розслідування. Підставою для цього став факт виїзду позивача за кордон у період з 23.03.2017 по 05.04.2017 та з 08.06.2016 по 15.06.2016 без письмового повідомлення особи, яка надала позивачу допуск до державної таємниці, та відповідного режимно-секретного органу. Відтак, існував ризик витоку державної таємниці через винні дії позивача, які виразились у неповідомленні його про виїзд за кордон відповідно до норм чинного законодавства.

Щодо строків застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення представник відповідача пояснив, що неповідомлення позивачем відповідного керівництва вищого рівня є триваючим правопорушенням. Про факт його вчинення начальнику Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» стало відомо лише 19.01.2018. Отже, строки вчинення порушення закону для застосування дисциплінарного стягнення мають застосовуватись не від дати, коли позивач виїжджав за кордон, а від дати, коли про проступок стало відомо начальнику. Щодо включення до складу комісії по проведенню службового розслідування провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_5 представник відповідача пояснив, що група режимно-секретної роботи відповідно до ОСОБА_6 від 04.01.2018 № 28/ОД підпорядковується безпосередньо начальнику установи, а не першому заступнику начальника установи, посаду якого позивач обіймав на момент звільнення. Із урахуванням викладеного, представник відповідача вважає оскаржувані рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2018 продовжено підготовче провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 06.06.2018.

06.06.2018 закінчено підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті на 25.06.2018 та викликано у судове засідання свідків, а саме: 1) начальника установи полковника внутрішньої служби ОСОБА_4; 2) заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення начальника відділу з інтендантського та господарського забезпечення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7; 3) начальника оперативного відділу установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_8; 4) провідного інспектора групи режимно - секретної роботи установи ОСОБА_5.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 були допитані судом у судовому засіданні 25.06.2018. У свою чергу, начальник установи полковник внутрішньої служби ОСОБА_4 не був допитаний судом як свідок у звязку з перебуванням останнього у відпустці з 01.06.2018 по 01.07.2018.

У судовому засіданні 25.06.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю виходячи із наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_6 від 04.10.2016 № 332/ОС-16 «По особовому складу» позивача було призначено на посаду першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55)» (а.с. 32).

09.11.2016 начальником Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) було видано ОСОБА_6 № 241о/с «Про надання доступу до державної таємниці та встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень», яким позивачу надано доступ до документів, що утворюються в процесі оперативно-розшукової діяльності згідно з допуском до державної таємниці за формою № 2 (робота з доступом, що має найвищій гриф секретності «цілком таємно») та встановлено щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу з 09.11.2016 (а.с. 44).

Як вбачається з Акту відповідача від 09.11.2016, позивач відмовився від ознайомлення під підпис з зазначеним вище наказом, посилаючись на брак часу (а.с. 30). Додатково це підтверджується наявною у матеріалах справи Довідкою Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» від 28.02.2018 № 7/15-920 про ознайомлення ОСОБА_3 з посадовою інструкцією (а.с. 29).

19.01.2018 на адресу відповідача до групи режимно-секретної роботи надійшов лист управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 18.01.2018 № 59/17/121 ДСК «Про скасування ОСОБА_3 допуску до державної таємниці». На виконання ухвали суду від 26.04.2018 позивачем був наданий суду для ознайомлення без фото- та відео- фіксації лист управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 18.01.2018 № 59/17/121 ДСК, зі змістом якого суд ознайомився. Однак посилатися на відповідний доказ та зробити копії такого доказу для долучення до матеріалів матеріали справи суд позбавлений можливості у звязку із ненаданням відповідної згоди на це.

З метою встановлення причин та обставин, викладених у вказаному вище листі, виконуючим обовязки начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_7 було видано ОСОБА_6 від 19.01.2018 № 125/ОД, було призначено службове розслідування та створено комісію у складі працівників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_5 (а.с. 79).

26.01.2018 виконуючий обовязки начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_7 затвердив «Висновок службового розслідування за фактом скасування допуску до державної таємниці першому заступнику начальника установи заступнику начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» полковнику внутрішньої служби ОСОБА_3» (а.с. 81-83). Так, під час службового розслідування комісією було встановлено, що у період з 23.03.2017 по 05.04.2017 позивач виїздив за кордон і не повідомив особу, яка надала йому допуск до державної таємниці та відповідний режимно-секретний орган. У Журналі обліку виїздів за кордон працівників ВК № 55, яким надано допуск до державної таємниці, записи про інструктаж позивача перед його виїздом за кордон відсутні. Крім того, мав місце факт виїзду позивача за кордон з 08.06.2016 по 15.06.2016. На той час він перебував на посаді начальника Запорізького територіального відділу внутрішньої безпеки та виявлення корупції ДПтС України та про свій виїзд з України був зобовязаний повідомити у письмовій формі посадовим особам, які надали йому допуск до державної таємниці (в даному випадку керівника ДПтС України) (а.с. 82).

З метою зясування зазначених обставин 23.01.2018 від позивача було отримано письмові пояснення, в яких він зазначив, що дійсно у періоди з 08.06.2016 по 15.06.2016 та з 23.03.2017 по 05.04.2017 виїздив за кордон. Причини неповідомлення посадовим особам, які надали йому доступ до державної таємниці та відповідні РСО про свій виїзд за кордон позивач не пояснив (а.с. 82).

З огляду на вищевикладене, комісія дійшла висновку, що позивач грубо порушив службову дисципліну, яке виразилося в порушенні режиму секретності, виїзду за кордон під час тимчасової непрацездатності та приховування травми в АТО, у звязку з чим було запропоновано: факт порушення режиму секретності останнім визнати таким, що знайшов своє підтвердження; притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України; направити до прокуратури Запорізької області відомості про оформлення листка непрацездатності ОСОБА_4 АДГ № 526759, виданого 17.03.2017 позивачу ОСОБА_9 установою Запорізької міської ради «Міська лікарня № 7» для перевірки законності підстав для його видачі (а.с. 82).

19.01.2018 позивач ознайомився з Висновком службового розслідування за фактом скасування допуску до державної таємниці першому заступнику начальника установи заступнику начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55), що підтверджується його особистим підписом (а.с. 83). З результатами службового розслідування позивач не погодився.

19.01.2018 ОСОБА_6 виконуючого обовязки начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_7 було видано ОСОБА_6 № 14/ос «Про припинення доступу до державної таємниці», яким позивачу з 19.01.2018 припинено доступ до державної таємниці за формою № 2 (цілком таємно) та відмінено відповідні надбавки (а.с. 98). У цей же день щодо позивача було видано ОСОБА_6 № 126/ОД «Про відсторонення від виконання службових обовязків полковника внутрішньої служби ОСОБА_3О.» (а.с. 102).

23.01.2018 позивачу на підставі ОСОБА_6 відповідача № 5/ОС/ВП «Про надання відпусток» було надано додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік 15 діб з 23.01.2018 по 06.02.2018 (а.с. 95).

29.01.2018 Начальник Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 видав ОСОБА_6 № 10/ос/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3О.» (а.с. 11) та ОСОБА_6 № 21/ос «Про звільнення ОСОБА_3О.», яким:

позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

у разі відсутності позивача на службі у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням у відпустці, датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності або відпустки;

відділу по роботі з персоналом державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» для дотримання порядку звільнення позивача підготувати на дату звільнення останнього з ДКВС України всі необхідні документи;

відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити всі необхідні грошові розрахунки (а.с. 99).

19.02.2018 у звязку з тимчасовою непрацездатністю позивача у період з 07.02.2018 по 16.02.2018 (зазначене підтверджується наявною у матеріалах справи копією листка непрацездатності серії АДГ № 730870, а.с. 133) відповідачем було видано два ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_6 № 37/ос «Про особовий склад» (а.с. 100) та № 300/ОС (а.с. 12), згідно з якими датою звільнення позивача є 17.02.2018. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 6 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні 25 років 4 місяці 20 днів.

Оцінюючи правомірність оскаржуваних наказів начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 від 29.01.2018 №10/ос/ст., від 19.02.2018 №300/ОС, від 19 лютого 2018 року №37/ос, від 29 січня 2018 року №21/ОС, якими позивача звільнено з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», суд виходить із такого.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, суспільні відносини, пов'язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України, регулюються Законом України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі Закон України від 21.01.1994 № 3855-XII).

Відповідно до ст. 22 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно».

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв'язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов'язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв'язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Згідно зі ст. 28 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний: не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків; не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом; не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України; виконувати вимоги режиму секретності; повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України; додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

У свою чергу, сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регламентовані Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі Статут), затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Так, за приписами ст. 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_8 встановлено, що з 04.10.2016 позивач працював на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55)» (а.с. 32). У звязку вимогами, що предявляються до займаної посади, позивач мав доступ до документів, що утворюються в процесі оперативно-розшукової діяльності згідно з допуском до державної таємниці за формою № 2 (робота з доступом, що має найвищій гриф секретності «цілком таємно») та встановлено щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу з 09.11.2016.

З метою зясування обставин, повязаних із доведенням до відома позивача ОСОБА_6 № 241о/с «Про надання доступу до державної таємниці та встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень», судом було викликано на судовий розгляд справи в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 були допитані судом у судовому засіданні 25.06.2018. У свою чергу, начальник установи полковник внутрішньої служби ОСОБА_4 не був допитаний судом як свідок у звязку з перебуванням останнього у відпустці з 01.06.2018 по 01.07.2018.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні 25.06.2018 повідомила суду, що 09.11.2016 відносно позивача відповідачем було видано ОСОБА_6 № 241о/с «Про надання доступу до державної таємниці та встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень», яким позивачу надано доступ до документів, що утворюються в процесі оперативно-розшукової діяльності згідно з допуском до державної таємниці за формою № 2 (робота з доступом, що має найвищій гриф секретності «цілком таємно») та встановлено щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу з 09.11.2016. У той же день позивачу було запропоновано ознайомитись під підпис з вказаним ОСОБА_6, однак він відмовився від підпису, посилаючись на брак часу. Додатково свідок зазначила, що безпосередньо зміст ОСОБА_6 № 241о/с «Про надання доступу до державної таємниці та встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень» позивачу був відомий.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 25.06.2018 повідомив суду, що начальник Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) 09.11.2016 підписав щодо позивача ОСОБА_6 № 241о/с «Про надання доступу до державної таємниці та встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень». Після цього у його присутності до позивача підійшла ОСОБА_5, яка обіймала посаду провідного інспектора групи режимно-секретної роботи Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), та попросила позивача ознайомитись з даним ОСОБА_6 під підпис. Оскільки позивач від цього відмовився, свідком та ОСОБА_5 відразу було складено Акт відмови, який також підписав безпосередній начальник установи.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 25.06.2018 повідомив суду, що 19.01.2018 до групи режимно-секретної роботи надійшов лист управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 18.01.2018 № 59/17/121 ДСК «Про скасування ОСОБА_3 допуску до державної таємниці». Для зясування всіх необхідних обставин, ним було призначено службове розслідування та створено комісію у складі працівників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_5 Після його проведення свідок затвердив «Висновок службового розслідування за фактом скасування допуску до державної таємниці першому заступнику начальника установи заступнику начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» полковнику внутрішньої служби ОСОБА_3». Також, свідок зауважив, що про порушення позивачем режиму секретності внаслідок неузгодженого виїзду за кордон в державній установі стало відомо безпосередньо 19.01.2018.

Також, суд встановив, що у звязку з надходженням 19.01.2018 на адресу відповідача листа управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 18.01.2018 № 59/17/121 ДСК «Про скасування ОСОБА_3 допуску до державної таємниці», останнім було призначено та проведено службове розслідування за фактом скасування позивачу допуску до державної таємниці, за результатами якої затверджено 26.01.2018 Висновок службового розслідування за фактом скасування допуску до державної таємниці першому заступнику начальника установи заступнику начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55) (а.с. 81-83). Зокрема, у січні 2018 року комісією було встановлено факт виїзду позивача за кордон у період з 08.06.2016 по 15.06.2016 та з 23.03.2017 по 05.04.2017 без письмового повідомлення особи, яка надала позивачу допуск до державної таємниці, та відповідного режимно-секретного органу. Як наслідок, на підставі встановлених фактів відповідачем було видано чотири накази, а саме: накази від 29.01.2018 №10/ос/ст., від 19.02.2018 №300/ОС, від 19 лютого 2018 року №37/ос, від 29 січня 2018 року №21/ОС, якими позивача звільнено з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (а.с. 12, 99, 100).

Отже, оскільки факти порушення позивачем вимог Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII та Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII мали місце у період з 08.06.2016 по 15.06.2016 та з 23.03.2017 по 05.04.2017, а оскаржувані накази були видані відповідачем лише у січні-лютому 2018 року, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку притягнення позивача до даного виду дисциплінарної відповідальності, суд вважає, що вони є протиправними.

Посилання відповідача на той факт, що у даному випадку нібито має місце триваюче правопорушення, суд не приймає до уваги, оскільки воно фактично припинилось після несанкціонованого перетину позивачем митного кордону України, тобто 08.06.2016 та 23.03.2017 відповідно. Крім того, положення ст. 16 Статуту носять імперативний характер та мають чітку вказівку на момент початку відліку строку притягнення до адміністративної відповідальності, а саме на день вчинення проступку. Доказів зворотнього представником відповідача не надано.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування наказів начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 від 29.01.2018 №10/ос/ст., від 19.02.2018 №300/ОС, від 19 лютого 2018 року №37/ос, від 29 січня 2018 року №21/ОС, якими позивача звільнено з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», на переконання суду, підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду

Отже, суд, із урахуванням встановлених вище обставин, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне поновити позивача на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» з 20 лютого 2018 року.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» з 20.02.2018 є обґрунтованими, а, відтак, суд дійшов висновку, що в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2018 по 25.06.2018, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За приписами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із довідки відповідача вих. № 7/8-2045 від 14.05.2018 (а.с. 115), середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 3504,08 грн., а середньоденне грошове забезпечення - 116,80 грн. Позивач жодних зауважень до вказаної довідки суду не надав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач після звільнення зі служби до Центру зайнятості не звертався та на обліку не перебуває, протилежного відповідачем не доведено, у звязку з чим, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу але не з 19.02.2018 як про це просить позивач, а починаючи з 20.02.2018 (наступний день за днем звільнення) по 25.06.2018 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 25.06.2018 становить 126 календарних днів. Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 116,80 грн. х 126 = 14716,80 грн.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2018 по 25.06.2018 у розмірі 14 716,80 грн. є обґрунтованими, а, відтак, суд дійшов висновку, що в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п.п. 4,5 Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було належним чином доведено факт заподіяння йому з боку відповідача моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними рішеннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з яких мотивів позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. є необґрунтованими, а відтак у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме, у вищезазначеній частині.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання рішення. За приписами п.п. 2, 3 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3 504,80 грн. підлягає негайному виконанню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних рішень.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази начальника установи полковника внутрішньої служби державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4: №300/ОС від 19 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №10/ос/ст від 29.01.2018 про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №37/ос від 19 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»; №21/ОС від 29 січня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)».

Поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» з 20 лютого 2018 року.

Стягнути з Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2018 по 25 червня 2018 у розмірі 14716 грн. 80 коп. (чотирнадцять тисяч сімсот шістнадцять гривень 80 коп.).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та в частині стягнення з на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 3 504 грн. 80 коп., підлягає негайному виконанню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 05.07.2018.

Суддя Н.В. Стрельнікова