Справа № 161/5734/18
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5734/18
Провадження № 2-а/161/304/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П., при секретарі Загоровській І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС - начальника управління протидії митним порушенням Негріча Л.М. №2128/20500/17 від 05.07.2017 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 470 МК України та постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа В.М. №2353/20500/17 від 19.07.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 470 МК України протиправними та скасувати їх. Вказує, що посадовими особами Волинської митниці ДФС його було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне і те ж правопорушення. Крім того , позивач зазначає, що не вигнав автомобіль марки Mersedes-Benz 320 р.н.з. НОМЕР_1 з незалежних від нього обставин, оскільки потрапив в ДТП, про що повідомив митні органи написавши відповідну заяву. Також вказує, що розгляд справи про порушення митних правил відбулося за його відсутності та не були з'ясовані обставини, передбачені ст. 489 МК України, що мають значення для правильного вирішення справи. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. 21.05.2018 року на адресу суду представник Волинської митниці С.А. Борсук надіслав відзив на позов, в якому в замовленні позовних вимог просив відмовити (а.с. 40 - 46). За згодою сторін суд ухвалив розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19.06.2017 року державним інспектором митного посту «Устилуг» Волинської митниці ДФС, Литишем В.В. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил № 2128/20500/17 (а.с. 47-48). Із вказаного протоколу вбачається, що на територію митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС 19.06.2017 року о 07 год. 31 хв., заїхав легковий автомобіль «Peugeot 407», р.н. НОМЕР_2. В якості пасажира у даному автомобілі переміщувався громадянин України ОСОБА_1 Під час перевірки інформації, що міститься в АСМО «Інспектор» та ПІК «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЄАІС ДФС, а також при опитуванні громадянина України ОСОБА_1 було встановлено, що 10.02.2017 року позивач по смузі руху «зелений коридор» ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Устилуг» Волинської митниці ДФС, автомобіль марки Mercedes-Benz Е320, р.н. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 (країна реєстрації Польща) (далі по тексту - автомобіль «Mercedes-Benz» ) в режимі «транзит» та станом на 19/06/2017 року не вивіз та в інший митний режим не заявив. Термін вивезення (транзиту) вищевказаного транспортного засобу з митної території України закінчився 20.02.2017 року. Примірник протоколу вручений позивачу 19.06.2017 року ОСОБА_1 надав висновок Луцького РВП Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області від 19.02.2017 року про ДТП. (а.с. 47-48). На підставі вказаного протоколу 05.07.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Негріч Л.М. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 2128/20500/17, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 55). Постанова винесена у відсутності ОСОБА_1 Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого ст. 95МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно із ч. 1 ст. 90МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Статтею 95МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про порушення митних правил відносно позивача, був призначений на 05.07.2017 року, про що було зазначено у протоколі про порушення митних правил №2128/20500/17 та даний протокол було вручено позивачу під підпис в той же день. Таким чином, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 на розгляд матеріалів справи про порушення митних правил № 2128/20500/17 до Волинської митниці ДФС не з'явився. З огляду на встановленні у справі обставини, суд вважає, що відповідачем не порушено вимог ст. 525 МК України щодо розгляду справи у відсутності позивача, оскільки позивачу були створені всі умови для реалізації ним свого права на особисту участь під час розгляду справи про порушення митних правил. Ч.1 ст.460 Митного кодексу України визначено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Таким чином дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за вказане порушення митних правил. Такими умовами відповідно підтверджується відповідними документами. Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118 до обставин непереборної сили відносяться смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря тощо, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події. Крім цього, відповідно до п.2 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 № 657, обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема, стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи. Обов'язковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність га невідворотність. П.5 розділу VIII вищезазначеного Порядку визначено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили. Статтею 192 Митного кодексу України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу. Пункт 3 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції. Право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб та видачі сертифікатів щодо форс-мажорних обставин передбачено Законом України від 02.12.1997 року №671/97, надано Торгово-промисловій палаті України та уповноваженими нею регіональним торгово-промисловим палатам як єдиним органам із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні. Позивач ОСОБА_1 на підтвердження причин не вивезення транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» з митної території України надав висновок інспектора СРПП №3 Луцького РВП Луцького ВП ГУНП майора поліції Вітер В.В. (а.с. 8) однак, позивачем не наданого документу, який би містив інформацію про місцезнаходження транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, його стан та наявні пошкодження після ДТП. Крім того, позивачем не було надано жодних документів, які підтверджували б факт обставин непереборної сили або аварії. Таким чином, як встановлено судом, зазначена в адміністративному позові довідка не дає можливості встановити факт обставин непереборної сили чи аварії та не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Жодною нормою законодавства не встановлено вимог щодо вивезення транспортних засобів за межі митної території України лише власним ходом. Так, вищенаведеними нормами законодавства передбачено обов'язок доставити транспортний засіб у митний орган призначення до закінчення строку, проте спосіб виконання цього обов'язку не передбачений. Отже, ремонт транспортного засобу не міг завадити позивачу вивезти згаданий автомобіль за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, на евакуаторі, шляхом буксирування). Аналіз вищенаведених норм митного законодавства та встановлених фактичних обставин справи дає підстави для висновку, що сам по собі факт перебування автомобіля марки «Mercedes-Benz» на ремонті, не підтверджує обставин непереборної сили та в контексті ст. 192 МК України, не перериває, встановлений ч.1 ст. 95 МК України, строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту. Вищевказане узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України в аналогічних справах (№К/800/15082/16, №К/800/25810/16, №К/800/21036/16). Крім того, у адміністративному позові позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена відповідачем, без з'ясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил, зокрема, при розгляді справи, не були з'ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність , оскільки не перевірено належним чином, що автомобіль позивача знаходиться в ремонті, оскільки вказане спростовувалось поданими документами. Більше того, докази позивача вказують, що перебування автомобіля на ремонті є належним чином підтвердженим, а відтак в силу непереборних і незалежних від нього причин, він не міг забезпечити вчасного перетину автомобілем державного кордону, що виключає його адміністративну відповідальність за це. Такі твердження позивача суд вважає безпідставними, оскільки Волинською митницею ДФС вчинено дії для повного та об'єктивного розгляду справи про порушення митних правил, а позивач, навпаки, проігнорував виклики відповідача, не надавши жодних пояснень, доказів, та на час розгляду справи про порушення митних правил обов'язок щодо вивезення транспортного засобу не виконав, а тому, на думку суду, Волинською митницею ДФС вірно кваліфіковано дії позивача, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України. Суд вважає, що вчинення позивачем правопорушення в справі про порушення митних правил №2128/20500/17, передбаченого п.3 ст. 470 Митного кодексу України, повністю доведено матеріалами справи, протоколом про порушення митних правил, та постановою, винесеною Волинською митницею 05.07.2017. щодо ОСОБА_1 Згідно протоколу про порушення митних правил №2353/820500/17 від 10.07.2017 року складеного державним інспектором ВМО №3 митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС Пінчуком Ю.В. вбачається, що під час перевірки інформації, що міститься в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС, встановлено, що 10.02.2017 року ОСОБА_1 по смузі руху «зелений коридор» ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Устилуг» Волинської митниці ДФС, автомобіль марки Mercedes-Benz Е320, р.н. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 (країна реєстрації Польща) режимі «транзит». ОСОБА_1 перевищив встановлений 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до органу ДФС більше як на десять днів (а.с. 47,48). На підставі вищевказаного протоколу, 19 .07.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 2353/20500/17, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 74). Таким чином, посадовими особами Волинської митниці ОСОБА_1 двічі притягнуто до адміністративно ї відповідальності за одне і те ж правопорушення. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. Необхідно зазначити, що відповідно до практики ЕСПЛ, яка вже неодноразово була висловлена у його рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів» «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії» та ін., гарантії прав людини передбачені Конвенції щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно кримінально-правовим за національним правом; колом адресатів та правовими наслідками для адресатів («тест Енгеля»). Таким чином, гарантії, передбачені ст. 4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється державою. Враховуючи, що норми МК України поширюються на невизначене коло осіб, а також передбачають покарання особи у значному розмірі, їх можливо розглядати як кримінальне переслідування у розумінні Конвенції, навіть враховуючи те, що національне законодавство не визначає їх, як кримінальне. За змістом п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення. Згідно вимог ст. 245 КУпАП, ст. 486 МК України, завданням у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Таким чином, оскільки позивача було повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення одного правопорушення, оскаржувана постанова від 19.07.2017 року підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 289 КУпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Враховуючи ту обставину, що про існування постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Нергіча Л.М. №2128/20500/17 від 05.07.2017 року та постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа В.М. №2353/20500/17 від 19.07.2017 року позивачу стало відомо лише в березні 2018 року, суд вважає за необхідне поновити строк на оскарження вищенаведених постанов.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 8, 9,73,74, 77,241, 242, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 8 ст. 247 КУпАП, ст.ст. 192, 460, 470 ч.3, 481, 491, 494 Митного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Поновити строк на оскарження постанов. Визнати незаконною і скасувати постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа В.М. №2353/20500/17 від 19.07.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 470 МК України. В решті позовні вимог відмовити. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук