Справа № 826/2034/18
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2034/18 Суддя першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Коротких А.Ю.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Єжова М.В. від 06 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильного застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача не надходив.

Під час судового засідання представник позивача, який приймав участь у засіданні в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що згідно з рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 2014 року «ОСОБА_1 проти України» (заява №52635/12) заява вилучена з реєстру справ відповідно до пп. «с» п. 1 ст. 37 Конвенції у зв'язку з тим, що Уряд повідомив Суд про односторонню декларацію з метою врегулювання питання, яке порушувалось заявою. Згідно декларації Уряд пропонує виплатити ОСОБА_1 1080 євро, що є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди та компенсацію судових витрат, а також додатково будь-який податок, який може стягуватись з заявника.

За заявою Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини від 02 лютого 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Єжовим М.В. винесено постанову від 12 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 46494477 з виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини.

Листом від 12 лютого 2015 року № 15-0-26-411-2./11 позивачу було запропоновано надати повні банківські реквізити в національній валюті для здійснення виплати присуджених сум.

На спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли кошти у розмірі 24808 грн 31 коп. (еквівалент 1080 євро).

Згідно з розпорядженням від 15 червня 2016 року № 46494477/11 та платіжного доручення від 17 червня 2016 року № 4261 кошти у розмірі 24808 грн 31 коп. перераховано до загального фонду Державного бюджету України як такі, що не витребувані стягувачем протягом року.

Постановою від 06 липня 2016 року було закінчено виконавче провадження ВП № 46494477 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про її скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність надання банківських реквізитів в національній валюті для отримання коштів, проте не повідомив їх державному виконавцю.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та відповідні документи, а центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 7 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, ці суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Згідно з матеріалами виконавчого провадження № 46494477, копія яких приєднана до справи, виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 2014 року «ОСОБА_1 проти України» здійснювалося за заявою Уряду, у якій дані про банківський рахунок стягувача були відсутні.

Листом від 12 лютого 2015 року № 15-0-26-411-2./11 позивача було повідомлено про необхідність надання повних банківських реквізитів в національній валюті для здійснення виплати присуджених сум. Зазначений лист був направлений на адресу ОСОБА_1 - вул. Радянська, буд. 32, с. Дар'їне-Єрмаківка, Свердловський район, Луганська обл., 94866, Україна, зазначену в заяві Уряду про відкриття виконавчого провадження. На підтвердження направлення стягувачу зазначеного листа відповідач надав копію фіскального чека та списку відправлень, що пересилаються в межах України.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», яке було чинним до 02 грудня 2015 року, с. Дар'їне-Єрмаківка Свердловський район Луганської області включене до вказаного переліку. У зв'язку з цим позивач не міг отримати зазначений лист.

Також у матеріалах виконавчого провадження наявні листи від 12 травня 2015 року № 908-20/11 та від 10 листопада 2015 року № 908-20-1./11, якими ОСОБА_1 пропонувалося терміново надати повні банківські реквізити в національній валюті.

Разом з тим, докази направлення зазначених листів на адресу стягувача у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

У свою чергу ОСОБА_1 стверджує, що не отримував документів виконавчого провадження № 46494477 до моменту його завершення.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів також враховує, що до матеріалів виконавчого провадження приєднаний лист ОСОБА_1 від 07 березня 2016 року, направлений електронною поштою, яким позивач повідомив, що на території його місця проживання ведуться бойові дії, органи державної влади та пошта не працюють. У зв'язку з цим позивач просив направляти листи та постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу електронної пошти.

У листі від 13 квітня 2016 року, направленому електронною поштою, ОСОБА_1 просив надіслати копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу електронної пошти та повідомити адресу, на яку він може надіслати реквізити для перерахування коштів.

Зазначені листи ОСОБА_1 направляв на адресу електронної пошти Міністерства юстиції України, які у подальшому були скеровані до Департаменту державної виконавчої служби та приєднані до матеріалів виконавчого провадження № 46494477.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що іншої адреси в матеріалах виконавчого провадження не було, стягувач не повідомив про зміну адреси.

Разом з тим, відповідно до листів від 07 березня та 13 квітня 2016 року позивач не змінював місця проживання, а також повідомив адресу електронної пошти, можливість використання якої прямо передбачена ч. 3 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд першої інстанції зазначив, що листом від 18 квітня 2016 року № С-10759, С-10713-20.1/288-11, який був направлений на електронну адресу ОСОБА_1, рекомендовано терміново надати повні банківські реквізити в національній валюті, відкриті на підконтрольній державні Україна території.

З огляду на те, що вказаний лист був направлений позивачу до повернення коштів до Державного бюджету України, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Однак, судом не було враховано повідомлення позивача про те, що він не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів від Департаменту державної виконавчої служби.

У свою чергу матеріали виконавчого провадження № 46494477 не містять відомостей про фактичне направлення листа від 18 квітня 2016 року № С-10759, С-10713-20.1/288-11 на електронну адресу ОСОБА_1

За таких обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що стягувач був належним чином повідомлений про орган, який здійснює примусове виконання рішення та про необхідність надання такому органу банківського рахунку для перерахування коштів.

Таким чином, кошти, які надійшли на депозитний рахунок Департаменту державної виконавчої служби на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 2014 року «ОСОБА_1 проти України» не були витребувані з незалежних від позивача причин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 06 липня 2016 року з посиланням на повне фактичне виконання судового рішення - відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 16 травня 2018 року та є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 287, 308, 310, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Єжова М.В. від 06 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

А.Ю. Коротких