Справа № 808/647/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 червня 2018 року (16 год.55 хв.)Справа № 808/647/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Аксьонова С.В.,

за участю представників: позивача - Хорошко С.В.; відповідача - Куранової С.Г.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 22, кв. 25, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2018 № № , .

06.03.2018 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 28.03.2018.

28.03.2018 у зв'язку із необхідністю отримання додаткових документів у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.04.2018.

16.04.2018 оголошувалась перерва до 27.04.2018.

27.04.2018 ухвалою суду продовжений строк підготовчого провадження до 24.05.2018.

24.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2018.

У судовому засіданні 24.05.2018 оголошувалась перерва до 22.06.2018.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема зазначив, що 24.11.2017 фахівцями відповідача складено акт документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами - ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» () за березень 2017 року, червень 2017 року, ТОВ Таргет Глобал» () за лютий 2017 року, ТОВ «Транкор» () за травень 2017 року, ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» () за травень 2017 року, № 668/08-01-14-06/39996257, отриманий платником податків 16.02.2018, яким встановлено: порушення пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України. Такі висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є протиправними, у зв'язку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позовну заяву. Зокрема зауважив про нереальність операцій та безтоварність поставок, що підтверджується тим, що поставка здійснювалася за рахунок покупця, яким є позивач, а документи щодо перевезення товару мають наступні дефекти: в деяких актах приймання-передачі підписантом є колишній директор підприємства після його звільнення, ТТН містять похибки в позначенні водія, чи транспортного засобу, згідно даних бази «Відеоконтроль - Рубіж» транспортні засоби зазначені в ТТН не перетинали м. Запоріжжя, деякі постачальники не здають податкову звітність, при виході на місце щодо знаходження перевізників встановлено, що за відсутності вивіски, та інших реквізитів підприємства воно не знаходиться за вказаною адресою, контрагентами постачальників позивача не декларувалися витрати на придбання акумуляторних пластин, а замість цього декларувалося придбавання продуктів харчування, щодо інформації оперативного управління ДФС встановлено порушення кримінального провадження щодо постачальника ТОВ «ТРАНКОР» () за ст.205 Кримінального кодексу України, щодо інформації оперативного управління ДФС встановлено при виході на місце, що ТОВ «Охоронна фірма вовкодав» в перевіряємий період за адресою реєстрації не знаходиться, на момент проведення перевірки у деяких постачальників встановлено відсутність трудових та інших ресурсів для ведення господарської діяльності, а деякі контрагенти постачальника не здійснюють звітування згідно чинного законодавства, що свідчить про нереальність господарських операцій та безтоварність поставок між позивачем та постачальниками. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 22.06.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши покази свідка, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного.

ТОВ «ВП «Аккумпром» зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб 07.09.2015 №0038605.

Позивач є платником ПДВ з індивідуальним податковим номером 91.

У період з 17.10.2017 по 17.11.2017 посадовими особами ГУ ДФУ у Запорізькій області проведено перевірку позивача, за результатами якої складено Акт №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВП «Аккумпром» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за березень 2017року, червень 2017 року, ТОВ «Таргет Глобал» за лютий 2017 року, ТОВ «Транкор» за травень за травень 2017 року, ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» за травень 2017 року».

Висновки до акут перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 1 226 473,00 грн., та завищення суми від'ємного значення (по рядку 21 податкових декларацій з податку на додану вартість), у розмірі 503 310 грн.

На підставі Акту перевірки №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.01.2018:

№, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з ПДВ на 1 226 473 грн. та визначено фінансову санкцію у розмірі 613 236,50грн.,

№, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення на 503 310 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі -ПК України).

Відповідно до п. п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України (в редакції чинній протягом 2015-2016 років) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2017), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1статті193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3статті200-1цьогоКодексуна момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Таргет Глобал», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна фірма Вовкодав»

Між позивачем та вищезгаданими постачальниками було укладено договори поставки щодо поставки товару (пластина акумуляторна 0,5).

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів позивачем до матеріалів справи надано, видаткові накладні, договори перевезення вантажів територією України, замовлення на перевезення вантажів, товарно-транспортні накладні, паспорти якості на товар, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні.

Розрахунки між сторонами підтверджуються платіжними дорученнями та виписками з банку, які містяться в матеріалах справи.

Також, позивачем на підтвердження реальності операцій надано: договори оренди складський приміщень, штатні розклади підприємства з зазначеною значною кількістю працівників, бухгалтерські проводки щодо обліку ТМЦ, наявність основних засобів на підприємстві, докази лабораторного дослідження зразків продукції постачальників на предмет встановлення рівня якості по кожному постачальнику, договори поставки акумуляторів за якими позивач продає акумулятори складені у тому числі з акумуляторних пластин отриманих від постачальників, переписка з постачальниками та перевізниками, щодо висновків акту, адвокатський запит, та відповідь на нього щодо бази «Відеоконтроль - Рубіж».

Також, позивачем надано висновок експертного дослідження № 276 від 30.01.2018 з відповідями на питання:

1. Чи підтверджується документально висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки № 668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 року, складеного Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, в частині заниження ТОВ «ВП Аккумпром» код за податку на додану вартість, у розмірі 1 226 473 грн. у т.ч. по періодам…?

2. Чи підтверджується документально використання у господарській діяльності ТОВ «ВП «Аккумпром» ТМЦ, що отримані від:

- ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» в березні та червні 2017 року,

- ТОВ «Таргет Глобал» в лютому 2017 року,

- ТОВ «Транкор» у травні 2017 року,

- ТОВ «Охоронна фірма вовкодав» у травні 2017 року?

3. Чи підтверджується обґрунтування даних відображених в податкових деклараціях з ПДВ ТОВ «ВП «Аккумпром» по взаємовідносинам з:

- ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс»,

- ТОВ «Таргет Глобал»,

- ТОВ «Транкор»,

- ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав»?

4. Чи підтверджується документально отримання послуг ТОВ «ВП «Аккумпром» з перевезення ТМЦ:

- ФОП ОСОБА_3 у період лютий, березень 2017 року від ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» та ТОВ «Таргет Глобал»;

-ТОВ «Петрікор Транс» у період травень, червень 2017 року від ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Транкор» та ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав».

Відповідно до вказаного висновку експерта висновки акту документальної позапланової перевірки №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 документально не підтверджуються; використання позивачем у своїх господарській діяльності отриманих від ТОВ «Таргет Глобал», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» пластин акумуляторних та комплектуючих виробів у період лютий 2017 - грудень 2017 документально підтверджується; дані відображені позивачем в податкових деклараціях з ПДВ за лютий 2017 року, березень 2017 року, травень 2017 року та червень 2017 року щодо включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» на суму ПДВ 603330грн., ТОВ «Таргет Глобал» на суму ПДВ 3549000грн., ТОВ «Транкор» на суму ПДВ 406900грн. та ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» на суму ПДВ 364653,03грн - документально підтверджені та є обґрунтованими; документально підтверджуються отримання позивачем у лютому та березні 2017 року послуг з перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 8000грн. без ПДВ при транспортування ТМЦ від ТОВ «Транкор» та ТОВ «Таргет Глобал»; документально підтверджуються отримання позивачем у травні та червні 2017 року послуг з перевезення вантажів ТОВ «Петрікор Транс» на загальну суму 20000грн. без ПДВ при транспортуванні ТМЦ від ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав».

Представник відповідача, заперечуючи проти позову вказував на нереальність операцій та безтоварність поставок підтверджується виходячи з того, що так як поставка здійснювалася за рахунок покупця яким є позивач, то перевезення товару має наступні дефекти: в деяких актах приймання-передачі підписантом є колишній директор підприємства після його звільнення, ТТН містять похибки в позначенні водія, чи транспортного засобу, згідно даних бази «Відеоконтроль - Рубіж» транспортні засоби зазначені в ТТН не перетинали границю м. Запоріжжя, деякі постачальники не здають податкову звітність, при виході на місце щодо знаходження перевізників встановлено, що за відсутності вивіски, та інших реквізитів підприємства воно не знаходиться за вказаною адресою, контрагентами постачальників позивача не декларувалися витрати на придбання акумуляторних пластин, а замість цього декларувалося придбавання продуктів харчування, щодо інформації оперативного управління ДФС було встановлено порушення кримінального провадження щодо постачальника ТОВ «ТРАНКОР» () за ст.205 КК України, щодо інформації оперативного управління ДФС встановлено при виході на місце, що ТОВ «Охоронна фірма вовкодав» в перевіряємий період за адресою реєстрації не знаходиться, на момент проведення перевірки у деяких постачальників встановлено відсутність трудових та інших ресурсів для ведення господарської діяльності, а деякі контрагенти постачальника не здійснюють звітування згідно чинного законодавства, що свідчить про нереальність господарських операцій та безтоварність поставок між позивачем та постачальниками.

Зазначені обставини вказують на наявність у позивача згідно його видів діяльності та мети створення підприємства, ділової мети, визначення якої наведено у пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з вищевказаними контрагентами у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов'язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд зазначає, що відсутність необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не мали реального характеру, оскільки нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Оцінивши всі надані сторонами докази проаналізувавши обставини які надані сторонами суд має зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За відсутності вироку суду за участі сторін справи суд не може оцінювати як докази матеріали кримінального провадження, яким не надана оцінка судом в межах кримінального провадження, а також факти які може підтвердити порушення кримінального провадження щодо когось з постачальників на дату проведення перевірки чи розгляду справи судом.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Отже всі докази, на які не міститься посилання в акті чи які за хронологією їх отримання створення чи отримання після складання акту перевірки не можуть вважатися доказами покладеними в основу оскаржуваного рішення податкових повідомлень-рішень, які складені за результатами акту перевірки.

Суд також не бере до уваги докази сторін отримані в порушення норм чинного законодавства України згідно ч. 1 ст. 74 КАС України, а саме відомості та інші обставини які отриманні під час проведення перевірки працівниками податкової поліції та оперативним підрозділами ДФС з огляду на те, що законодавець не встановлює межі участі працівникам податкової міліції згідно п. 78.3 ст. 78 ПК України, то останнім забороняється брати участь у проведенні планових та позапланових виїзних перевірок платників податків, що проводяться контролюючими органами як то вчиненням дій чи збиранням та наданням інформації.

За наслідками аналізу наявних у справі доказів суд зазначає, що дефекти ТТН як докази нереальності господарської операції не можуть бути оскільки це не єдиний документ на підставі якого суд може встановити реальність господарської операції.

На думку суду дефект ТТН позбавляє позивача права на віднесення до податкового кредиту та до валових витрат витрати на перевезення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 27.10.2015 № 826/661/14 (№ 21-1539а15) обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Між тим, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Також, відповідно із практикою Верховного Суду (постанова від 06.02.2018 №821/589/17) відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції за наявності інших належних доказів. З огляду на що певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо підписання договорів колишнім директором та відсутність в податковій звітності постачальників постачальника (контрагентів постачальника) позивача інформації про придбавання акумуляторних пластин та показів щодо отримання залученими фізичними особами певного доходу, то слід зазначити, що приписами Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним (стаття 204).

Так, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215); нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236); недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (стаття 216).

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Також, суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Суд звертає увагу на те, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента. Так, саме позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Податковий кодекс України визначає, що виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Зокрема, стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Отже, платник податку, що отримав право на податковий кредит не може нести відповідальність за несплату податку продавцями. Сама по собі несплата податку продавцем і його постачальниками (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування (не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару або послуги).

Податкового кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу, отже так як включення до податкового кредиту витрат на придбавання товару не є обов'язком, а є правом за для зменшення податкове зобов'язання, то не скористання контрагентом постачальника позивача чи самим постачальником таким правом не породжує для позивача будь-яких правових наслідків і не свідчить про відсутність походження товару.

Отже мета вступу позивача в правовідносини, використання ТМЦ в процесі виробництва, реальність господарської діяльності, правосуб'єктність учасників господарських правовідносин на дату їх здійснення, можливість позивача у здійсненні господарської діяльності, принцип презумпції правомірності рішень платника податку, всі вказані обставини в сукупності свідчать про хибність висновків відповідача щодо порушення норм позивачем податкового законодавства України.

У судовому засіданні 22.06.2018 у якості свідка був допитаний ОСОБА_4, який зазначив, що працював заступником директора з виробництва ТОВ «ВП «Аккумпром». Зазначив, що підприємство займається виготовленням акумуляторних батарей. У період перебування свідка у трудових відносинах із позивачем він організовував виробництво, контролював якість товару. Зауважив, що позивач отримував для виробництва акумуляторні пластини від багатьох постачальників, всіх не пам'ятає. Зазначив, що пам'ятає постачальника ТОВ «Охоронна фірма вовкодав», з огляду на специфічну назву. Зауважив, що позивачем здійснювались лабораторні дослідження отриманого товару від кожного нового постачальника.

Ураховуючи зазначене, суд вказує, що відповідачем не надано належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами з ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав», ТОВ «Транкор», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Таргет Глобал», про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманого товару, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб'єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на необхідності дотримання позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зжованих обставин справи, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином позивачу належить присудити сплачений судовий збір при звернення до суду за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг судового експерта у розмірі 15400грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Проте, позивачем не надано договору на проведення експертизи, а наданий акт приймання-передачі висновку економічної експертизи не містить підпису директора Регіонального судово-експертного бюро.

Таким чином суд вважає витрати на проведення експертизи не підтвердженими.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 22, кв. 25, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.01.2018 № № , , прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 22, кв. 25, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) судовий збір у розмірі 35145,31 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.07.2018.

Суддя Ю.В. Калашник