Справа № 201/5060/18
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/5060/18
провадження № 2-а/201/158/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до Донецької митниці ДФС України про скасування постанови, винесеної у справі про порушення питних правил -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2018 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що постановою заступника начальника митниці ДФС України начальника управління ПМП та МВ ОСОБА_3 від 16.01.2018 року у справі про порушення митних правил № 0163/70000/17 позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків суми несплачених митних платежів, а саме 451396,98 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України, а також що дана постанова була винесена у відсутності позивача, в оскаржуваній постанові не зазначено обставин за яких було вчинено порушення митних правил, зокрема щодо визначення вартості транспортного засобу. Також, позивач вважає, що в порушення ст. 61 Конституції України його було двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж правопорушення, що полягало у невивезенні автомобіля за межі митної території України у встановлений ст. 95 МК України строк, перевищивши такий більш ніж на десять діб, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.

З огляду на наведене, просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника митниці ДФС України начальника управління ПМП та МВ ОСОБА_3 від 16 січня 2018 року у справі про порушення митних правил № 0163/70000/17 позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України, а також стягнути на користь позивача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з'явились, ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_4 митниця ДФС України свого представника в судове засідання не направив, про дату судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На електронну адресу суду надійшло письмова заява про розгляд скарги без представника митниці та з урахуванням правової позиції Донецької митниці ДФС, відповідно до яких відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Донецькою митницею ДФС при винесенні оскаржуваної постанови повно зясовано всі обставини справи, зроблені вірні висновки, вина ОСОБА_1 є доказаною та повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Справа розглядається у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд, під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

У ч. 2 ст. 9 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 04.05.2017 року позивач ОСОБА_1 через пункт пропуску «ОСОБА_5 ОСОБА_6» митного поста «Нові Яриловичи» Чернігівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Hyundai Accent» реєстр. .№ENE469, в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 24.10.2017 року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

18.09.2017 року відносно позивача ОСОБА_1 старшим державним інспектором відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї Управління ПМП та МВ Донецької митниці ДФС ОСОБА_7 було складено протокол про порушення митних правил №0094/70000/17 за ознаками порушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України. Вказаний протокол про порушення митних правил складено у звязку із перевищенням позивачем ОСОБА_1 строку, встановленого ст. 95 МК України, товару вищевказаного автомобіля марки «Hyundai Accent» реєстр. .№ENE469.

24.10.2017 року за результатами розгляду даної справи про порушення митних правил №0094/70000/17 начальником управління протидії митним порушенням ОСОБА_8 винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

28.11.2017 року старшим державним інспектором відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї Управління ПМП та МВ Донецької митниці ДФС ОСОБА_7 складено протокол про порушення митних правил № 0163/70000/17, яким було констатовано, що ОСОБА_1 порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17 «Транзит»), а саме здійснено використання товарів (автомобіля марки «Hyundai Accent» реєстр. .№ENE469) стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Сума несплачених ОСОБА_1 митних платежів відповідно до листа Управління адміністрування митних платежів Донецької митниці ДФС від 19.12.2017 року №658/ВН/05-70-19-01, становить 150465,66 гривень.

В подальшому, 16.01.2017 року на підставі вищевказаного протоколу про порушення митних правил від 28.11.2017 року заступником начальника митниці ДФС України начальника управління ПМП та МВ ОСОБА_3 винесено оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №0163/70000/17, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 451396,98 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У ч.1 ст.381 МК України зазначається, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно ст.284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування: 1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування; 2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

Згідно п.2 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Слід зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Даний перелік підстав для порушення справи про порушення митних правил є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про порушення митних правил №0163/70000/17 від 28.11.2017 року, на підставі якого в подальшому було винесено оскаржувану постанову, був складений старшим державним інспектором Донецької митниці ДФС лише на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №0094/70000/17, за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

При цьому, при складенні даного протоколу про порушення митних правил №0163/70000/17, позивача не було ознайомлено зі змістом ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення чи іншого правопорушення, про що свідчить відсутність підпису позивача у відповідному рядку протоколу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Однак, у представлених відповідачем документах відсутні дані про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи на 16.01.2018 року (поштове повідомленням про вручення, розписка тощо). Доказів щодо отримання позивачем протоколу про порушення митних правил від 28.11.2017 року (один із примірників якого повинен бути вручений позивачу під розписку) також відповідачем не надано.

Отже, з наведеного вбачається, що оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил була винесена 16.01.2018 року у відсутності ОСОБА_1 і при відсутності даних про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 526 МК України.

Наведені обставини свідчать про порушення права позивача на захист при розгляді даної справи та про порушення посадовими особами Донецької митниці ДФС вимог ст.ст. 489, 495, 526 МК України.

Тим не менше, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюється те, що позивач ОСОБА_1 дійсно 04.05.2017 року через пункт пропуску «ОСОБА_5 ОСОБА_6» митного поста «Нові Яриловичи» Чернігівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Hyundai Accent» реєстр. .№ENE469, в митному режимі «транзит» і вказаний транспортний засіб не вивезено.

В той же час, як зазначає представник позивача в позові, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення (умисна форма вини та об'єктивна сторона), відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України.

Стаття 458 МК України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція ст. 485 МК України передбачає декілька варіантів об'єктивної сторони передбаченого нею правопорушення, зокрема: - заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; - неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості; - надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості; - несплата митних платежів у строк, встановлений законом; - інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів; - використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у ст. 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. Згідно частини другої цієї статті до процесуальних дій належать зокрема складення протоколу про порушення митних правил; опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; а також інші процесуальні дії.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивача у справі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 485 МК України, а саме за порушення вимог та обмежень, встановлених Розділом V Митного кодексу України, зокрема за здійснення використання товарів (автомобіля марки «Hyundai Accent» реєстр. .№ENE469), стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів протиправного використання товарів, ввезених в режимі «транзиту», а обставини щодо такого використання (зокрема продажу) митним органом не встановлені.

З урахуванням встановлених у справі обставин та з огляду на зміст наведених норм, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а отже спірна постанова винесена відповідачем із порушенням вимог законодавства.

Такої правової позиції дотримується й Верховний Суд, розглядаючи спір стосовно оскарження постанови про порушення митних правил у справі № 448/702/16-а (Постанова ВС №К/9901/11304/18 від 15.05.2018)

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Донецької митниці ДФС України ОСОБА_3 при розгляді справи про порушення митних правил №0163/70000/17 зобовязаний був належними чином зясувати факт використання вищевказаного транспортного засобу позивачем, чи такий дійсно мав місце, час та місце вчинення правопорушення, чи дійсно такі дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відібрати більш детальні пояснення у позивача, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Донецької митниці не зясовано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Більш того, у своєму рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов'язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ».

Так, у своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов'язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Також, в рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені. Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильної кваліфікації вчиненого правопорушення, без доведення наявності у позивача умислу на вчинення такого діяння та наявності мети, зазначеної у ст. 485 МК України, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачами в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивача не спростовано. А відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим у звязку з відсутністю достатніх даних про вчинення ним правопорушення. Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивача слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати протиправною та скасувати.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, у звязку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 48, 72-77, 118-123, 139, 241, 243, 245, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецькою митницею ДФС України про скасування постанови, винесеної у справі про порушення митних правил задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення заступника начальника Донецької митниці ДФС України ОСОБА_3 за № 0163/70000/17 від 16 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил за ст. 485 Митного Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 300% від різниці митних платежів, що становить 451396,98 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.С. Федоріщев