Справа № 670/149/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 670/149/18

Головуючий у 1-й інстанції: Потапов О.О.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Карпова Володимира Володимировича на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року (суддя Потапов О.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Карпова Володимира Володимировича про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року позивач звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Карпова Володимира Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР № 642988 у справі про адміністративне правопорушення від 20.02.2018 року.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року позов задоволено, а саме, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії БР № 642988 у справі про адміністративне правопорушення від 20.02.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 11 квітня 2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, в обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення від 11 квітня 2018 року прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт наголошує, що судом не в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача, позивачем до суду апеляційної інстанції не подано.

За правилами ст. 313 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу на наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи встановлено, що 20 лютого 2018 року, під час виконання службових обов'язків, відповідач виявив, та в подальшому встановив, що позивач, близько 20 год. 40 хв. по а/д Н-03 207 км. керував транспортним засобом марки Fiat Scudo із д.н.з. НОМЕР_1, що підлягає проходженню обов'язкового технічного контролю, однак із невідомих причин його не пройшов, чим порушив п. 31.3. «б» Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 р. 1306 (надалі - ПДР України), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

Таким чином, вбачаючи у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.121 КУпАП, відповідач притягнув його до адміністративної відповідальності, застосувавши до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, та не довів правомірність прийняття постанови серії БР № 642988 у справі про адміністративне правопорушення від 20.02.2018 року. Так, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача щодо типу транспортного засобу - «Вантажний», яким керував позивач, однак позов задовольнив, мотивуючи тим, що відповідачем неправомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, зокрема щодо правомірності застосування відповідачем скороченого провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

08 серпня 2015 року набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, внесені зміни до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від обов'язку по складанню протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, (стаття 276 КУпАП). Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Провадженням у справах про адміністративні правопорушення є нормативно врегульована діяльність уповноважених суб'єктів по застосуванні адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого КУпАП.

Аналіз законодавства України дає змогу виділити два види провадження у справах про адміністративні правопорушення: звичайне та спрощене (застосовується щодо невеликої кількості правопорушень, прямо передбачених ст. 258 КУпАП (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»). Таке провадження характеризується мінімум процесуальних дій та їх оперативністю).

Таким чином, підставою здійснення спрощеного провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, є вчинення ним діяння, що містить ознаки адміністративного правопорушення розгляд якого віднесено до компетенції органів Національної поліції (ч. 2 ст. 258, ст. 222 КУпАП, зокрема, ч.І ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів НП), тобто фактична підстава.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Встановлено, що наявність події підтверджується доказами по справі, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, які у сукупності з іншими матеріалами справи доводять скоєння позивачем правопорушення, за яке він був притягнутий до адміністративної відповідальності спірною постановою.

Проте судом першої інстанції, приймаючи рішення по справі, прийнято до уваги лише один із доказів наданих відповідачем, при цьому залишено поза увагою відеозапис з нагрудного реєстратора та рапорт інспектора.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначає, що складена постанова не містить посилання на докази, які б доводили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, при цьому, керуючись поясненнями позивача, вказує, що він діяв відповідно до документа, отриманого ним від органу державної реєстрації - добросовісно помиляючись, будучи впевненим, що керує легковим автомобілем. Разом з тим, судом не враховано, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.121 КУпАП проявляється як у формі умислу, так і у формі необережності.

Крім того судом першої інстанції не взято до уваги відеозапису з нагрудного відео реєстратора інспектора, якого вбачається, що позивач не погоджується з обов'язковістю проходження ОТК, керуючись поясненнями страхувальників та невідомих поліцейських.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов'язаний знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 31.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки. Не підлягають обов'язковому технічному контролю вказані вище транспортні засоби зі строком експлуатації до двох років.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних деку ментах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника і вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Таким чином суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі не здійснив повного та об'єктивного дослідження всіх належних доказів, при цьому взяв до уваги лише пояснення позивача, чим порушив принцип змагальності сторін та вимоги ст.90 КАС України, тобто судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач обгрунтовано прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови БР № 642988 від 20.02.2018 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч. 1 ст. 284 КУпАП), застосувавши, при цьому, процедуру скороченого провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Враховуючи, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується під час апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки рішення суду.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, приписи норм чинного законодавства України, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб передбачений Конституцією України, законами та іншими нормативно - правовими актами України.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що воно прийняте з порушенням процесуальних вимог, встановлених ч.3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Карпова Володимира Володимировича задовольнити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.