Справа № 127/11795/18
Суддя: Антонюк В. В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/179/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Антонюка В.В.,

за участю секретаря Гончарука І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в місті Вінниці адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ГУПФ) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (ГТУЮ) про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає,що 07.05.2018 року отримав постанову про накладення штрафу головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 за виконавчим провадженням 56061562 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. Постановою головного державного виконавця ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. ВП 56061562 від 27.03.2018 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №127/26457/17 від 22.03.2018 року виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про зобовязання ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 згідно довідки №12795 про розмір грошового забезпечення перерахунку пенсії з 01.01.2016 року відповідно до Закону України від 23.12.2015 року №900-УІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», ст..63 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» постанови КМУ від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейської національної поліції» надано строк 10 робочих дні для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2018 року ГУПФ добровільно виконано 13.03.2018 року до відкриття виконавчого провадження про що повідомлено ГТУЮ з наданням доказів проведеного перерахунку пенсії та вказано на необхідність закриття виконавчого провадження 56061562. На виконання рішення суду ГУПФ проведено перерахунок пенсії виходячи зі складових грошового забезпечення вказаних у довідці №12795, новий розмір пенсії ОСОБА_3 станом на 01.01.2016 року склав 5719,33 грн. ГУПФ забезпечено виплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 року в сумі 4267,38 грн. додатковою відомістю від 15.03.2018 року. На підтвердження виконання судового рішення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по 31.03.2018 року ГУПФ надано розрахунок на доплату перерахованих сум пенсії ОСОБА_3 від 13.03.2018 року на загальну суму 38406,42 грн. Виплату перерахованих пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 років в розмірі 34139,04 грн. буде забезпечено з 01.01.2019 року, що узгоджується з положенням статті 63 №2262 та положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деякими іншими категоріям осіб». Спірні правовідносини у справі №127/26457/17 вирішувались судом у правовому полі, що існувало у період з 01.01.2016 року по 11.01.2018 року. Тож до зобовязань,покладених цим рішенням, застосовуються нормативно-правові акти, що діяли у цей період. Відповідно до подій,що відбулися з дня набрання чинності постанови №103, застосовуються той закон або інший нормативно - правовий акт, що діють у цей час. Таким чином, виникнення у ГУПФ зобовязань з проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3 на умовах, визначених постановою №103, повязане саме з датою набрання нею чинності. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовні заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення даного адміністративного позову. Третя особа у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 27.03.2018 р. відкрито виконавче провадження ВП № 56061562 щодо виконання виконавчого листа №127/26457/17, виданого 22.03.2018 р. Вінницьким міським судом Вінницької області про зобов'язання ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 відповідно до довідки № 12795 від 13.05.2017 р. (а.с. 25). Пунктом 2 вищезазначеної постанови позивача повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Листом від 04.04.2018 р. ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило відповідача про те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області виконано 13.03.2018 р., тобто проведено ОСОБА_3 перерахунок пенсії з урахуванням довідки № 12795. Згідно розрахунку на доплату пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року головним управлінням донараховано кошти в сумі 38406,42 грн., однак, у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань та змінами в діючому законодавстві зазначені кошти не були виплачені. Також повідомлено, що донарахована сума за період з січня 2016 року по грудень 2017 року підлягає виплаті у порядку, визначеному абз. 2 п. 3 Постанови №103, після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України. (а.с. 20). 07.05.2018 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову, якою на позивача накладено штраф в сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин. (а.с. 7-8). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. З аналізу вказаних норм слідує, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Судом встановлено, що на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 07.05.2018 року, рішення Вінницького окружного адміністративного суду щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсії було виконано позивачем частково, зокрема здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та здійснено йому доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року. При цьому, не виконаною залишилась частина судового рішення щодо виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначає, що виплата донарахованої пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року буде здійснюватись в порядку, визначеному Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року, тобто починаючи з 2019 року та до повної виплати. Також, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини «ОСОБА_4 проти України» зазначає, що з дня набрання чинності Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року змінилось правове регулювання спірних правовідносин, що, в свою чергу, припинило дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2018 р. Разом із тим, такі твердження представника позивача суд оцінює критично, з огляду на наступне. Так, із положень статті 7 КАС України випливає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. При вирішені даного спору застосуванню підлягають положення статті 58 Конституції України, за змістом якої, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Слід зауважити, що Постанова № 103 прийнята після ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області рішення у справі за № 127/26457/17, а відтак, на переконання суду, не підлягає застосуванню судом у спірних правовідносинах щодо виплати донарахованої пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року. Також суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року не регулює порядок виконання судових рішень про зобов'язання пенсійного органу здійснити особі виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «ОСОБА_4 проти України» суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни. Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що право на перерахунок пенсії позивача виникло на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей". При цьому, Постанова Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року № 103 жодним чином не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій. Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд в ухвалі від 02.05.2018 року у справі № 818/1076/18. З огляду на викладене, суд не погоджується із посиланнями представника позивача на те, що починаючи з дня набрання чинності Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2018 року припинило свою дію, оскільки даною постановою визначено лише порядок виплати перерахованих пенсій, натомість саме правове регулювання спірних правовідносин залишилось незмінним. Також суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що невиконання ГУ ПФУ у Вінницькі області, як бюджетною установою, судового рішення через брак коштів не може бути підставою для накладення штрафу, з огляду на наступне. Нормами статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10). Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. З огляду на викладене, посилання представника позивача на відсутність відповідного бюджетного асигнування, як на доказ поважності причин невиконання рішення суду, в частині виплати ОСОБА_3 перерахованої пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, на думку суду, є необґрунтованими. Із наведених вище мотивів суд також критично оцінює посилання представника позивача на те, що постанова прийнята в порушення практики Верховного суду України (постанови від 24.03.2015 року у справі №21-66а14, від 26.05.2015 року у справі 21-199а15, від 22.11.2016 року у справі №21-1907а16) згідно якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки, як уже зазначалось судом вище, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт повного виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2018 року, зокрема, в частині виплати ОСОБА_3 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржувану у даній справі постанову про накладення на ГУ ПФУ у Вінницькій області штрафу за не виконання рішення суду без поважних причин, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Вислухавши доводи сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають. Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування постанови відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: