Справа № 826/5778/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2018 року № 826/5778/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_6

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко

Олени Володимирівни

третя особа ОСОБА_4

про скасування державної реєстрації

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_6 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. права власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 19.05.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 12.09.2017 р.

Представником Позивача подано суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що приватний нотаріус вчинив реєстрацію не перевіривши надсилання іпотекодержателем ОСОБА_5 та отримання іпотекодавцем ОСОБА_6 вимоги про усунення порушень, що передбачена договором та законодавством України. Також Позивач посилається на те, що приватним нотаріусом не враховано прав та інтересів дітей на спірне житлове приміщення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. На адресу суду від Відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній проти позову заперечує, при цьому зазначивши, що разом із заявою про державну реєстрацію прав ОСОБА_5 подані всі належні документи, передбачені Законом України №1952-IV та Порядком №703, а тому підстави для відмови в такій реєстрації у приватного нотаріуса були відсутні. Отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та сама реєстрація права власності на іпотечне майно за ОСОБА_5 була здійснена правомірно та з урахуванням всіх вимог чинного законодавства України.

В судовому засіданні 12.09.2017 року Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України (в редакції станом на вересень 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

У відповідності до Ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2018 р. Судом залучено до розгляду справи, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4.

На час прийняття рішення по суті від третьої особи (ОСОБА_4) письмові пояснення щодо позовних вимог не надходили.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, що між Позивачем та ОСОБА_4 09 жовтня 2010 року укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав у борг 29500,00 доларів США та зобов'язався повернути вказані кошти в строк не пізніше 09 квітня 2011 року.

За умовами п.1 договору повернення позики мало відбуватись наступним чином: до 09 листопада 2010 року - 750 доларів США; до 09 грудня 2010 року - 750 доларів США; до 09 січня 2011 року - 750 доларів США; до 09 лютого 2011 року - 750 доларів США; до 09 березня 2011 року - 750 доларів США; до 09 квітня 2011 року - 25 750 доларів США.

Пунктом 3 договору передбачена відповідальність позичальника при простроченні повернення позики шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом укладеного сторонами і нотаріально посвідченого 09 жовтня 2010 року іпотечного договору.

Позивач зазначає, що в лютому 2017 р. йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. зареєстровано право власності на квартиру, що належить ОСОБА_6 за ОСОБА_4, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності та їх обтяжень.

Не погоджуючись з спірним рішенням Відповідача Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно частини 5 статті 3 цього Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

За приписами статті 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону.

Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно із статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 подав наступні документи: договір позики від 09.10.2010 року, іпотечний договір від 09.10.2010 року, витяг від 15.09.2010 року за реєстровим №27325293 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», договір купівлі-продажу від 16.01.1997 року, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, довідка від 30.08.2010 року за вих.№81901 про показники об'єкта нерухомого майна, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором 27.05.2016 року посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим №716, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №60089045 від 27.05.2016 року, звіт від 09.11.2016 року про незалежну оцінку нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2014 року у справі №753/17343/13-ц, рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2014 року у справі №22-ц/796/7671/2014, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2014 року у справі №753/12956/14-ц, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2015 року у справі №22-ц/796/3077/2015, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року у справі №6-14142св15, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2015 року у справі №640/15902/15-ц, повідомлення ОСОБА_5 від 01.06.2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором з підтвердженням відправлення та довідкою про повернення листа в зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання, вимога про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку»), а також вимогою про добровільне звернення предмета іпотеки (згідно з ст.40 Закону України «Про іпотеку») від 16.09.2016 з підтвердженням відправлення цінним листом від 16.09.2016 року та довідкою про повернення у зв'язку із закінченням терміну зберігання датованою 17.10.2016 року.

На підставі вказаної заяви та доданих документів Відповідачем 17.11.2016 року було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, номер запису права власності №17536381.

Судом встановлено, що до нотаріуса було надано докази факту направлення такої вимоги цінним листом через "Укрпошту" та про те, що направлений лист в подальшому повернувся у жовтні 2016 року за закінченням терміну зберігання.

Проте, матеріали справи не містять даних про отримання письмової вимоги ОСОБА_6 про усунення порушень.

Також представник Позивача в позовній заяві заперечував факт отримання письмової вимоги про усунення порушень щодо виконання зобов'язань.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 для реєстрації права власності було подано не повний пакет документів, необхідних для проведення реєстрації права власності на іпотечне майно, а саме не надання доказів отримання вимоги Позивачем виключало права вчиняти приватним нотаріусом реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності від 17.11.2016 року індексний №32416681 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

В матеріалах реєстраційної справи містять рішення судів (рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2014 року у справі №753/17343/13-ц, рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2014 року у справі №22-ц/796/7671/2014, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2014 року у справі №753/12956/14-ц, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2015 року у справі №22-ц/796/3077/2015, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року у справі №6-14142св15, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2015 року у справі №640/15902/15-ц) в яких задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та присуджено про стягнення з ОСОБА_6 кошти за договором позики.

Суд звертає увагу, що в даних судових рішеннях відсутня інформація про визнання за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру та відповідачем не перевірено наявність виконавчих листів по стягнення з Позивача (ОСОБА_6.) коштів за рішенням суду.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2016 р. по справі №753/10844/16-ц поновлено ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) строк для пред'явлення виконавчого листа №753/12956/14-ц від 02.09.2015 року, який виданий на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2014 року, згідно якого постановлено: «Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 36324 грн. 86 коп., судові витрати в сумі 363 грн. 25 коп., а всього - 36688 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 11 коп. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/58557389).

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що спірне рішення не може вважатися таким, що прийнято з дотриманням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В частині посилання Позивача на порушення прав власності неповнолітніх дітей (інвалідів) на спірну квартиру Суд не надає оцінку, оскільки до матеріалів справи не надано доказів проживання та реєстрації в спірній квартирі його доньки ОСОБА_9 та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 -4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію та їх обтяжень від 17.11.2016 року індексний №32416681 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

3. Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук