Справа № 820/953/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р. Справа № 820/953/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Ральченка І.М.,

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2018, повний текст складено 11.04.18 по справі № 820/953/18

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 26.01.2018 р. про відмову у призначені ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 за заявою від 20.11.2017 року.

Звернено рішення суду в частині присудження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 перебувають на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 20.11.2017 р. № та № .

Щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, була призначена і виплачувалась ОСОБА_2 у період з 21.11.2014 р. по 20.05.2015 р., з 21.05.2015 р. по 20.11.2015 р., з 21.11.2015 р. по 17.05.2016 р., з 18.05.2016 р. по 17.11.2016 р., з 18.11.2016 р. по 17.05.2017 р., з 18.05.2017 р. по 17.11.2017 р.

20.11.2017 р. ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради із заявою щодо продовження виплат.

Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 26.01.2018 р. позивачу відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки м. Суходільськ Луганської області, де зареєстрована позивач та її неповнолітня дитина, відсутнє в переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 р.

Повідомленням від 26.01.2018 року ОСОБА_2 направлена зазначена відповідь, та отримана нею 29.01.2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивачки та її неповнолітньої дитини є визнання протиправним і скасування рішення відповідача про відмову в продовженні виплати щомісячної адресної допомоги та зобов'язання відповідача повторно розглянути питання з приводу призначення допомоги ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 за заявою від 20.11.2017 року.

Колегія суддів часткового погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 , передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 4, 4-1 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону та обліковується в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 року за № 505 запроваджено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 Порядку № 505 встановлено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Судовим розглядом встановлено, що до переїзду до м. Харкова ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Так, відмова Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради у призначенні позивачу адресної допомоги обґрунтована відсутністю м. Суходільськ Луганської області у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 р.

Однак, за інформацією Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, викладеною листом від 30.01.2018 року № 78/18/3/Г-20/51, м. Суходільськ входить до адміністративної території Сорокинського (Краснодонського) району, підпорядковується Сорокинській міськраді, та знаходиться на тимчасово окупованій території.

Крім того, відповідно до листа Луганської обласної державної адміністрації від 30.01.2018 року № 01-14/155-с м. Суходільськ (Суходільська міська рада) адміністративно підпорядковане місту обласного значення Сорокине (Краснодон) Луганської області, розташоване на території тимчасово не підконтрольній українській владі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 26.01.2018 р. є обґрунтованим.

У той же час, колегія суддів зазначає, що спосіб захисту порушеного права позивача, що обраний судом першої інстанції, не призведе до повного та ефективного захисту таких прав, враховуючи наступне.

Так, суд першої інстанції, дотримуючись правила невтручання у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень, дійшов висновку про необхідність зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 адресної допомоги за заявою від 20.11.2017 року.

Однак, стосовно питання судового втручання у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Слід вказати, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради при вирішенні питання стосовно наявності права особи на отримання адресної допомоги не наділене повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що з метою ефективного захисту порушеного права ОСОБА_2 на отримання адресної допомоги слід зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 адресної допомоги за заявою від 20.11.2017 року, з прийняттям в цій частині нового, яким зобов'язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу зазначеної допомоги.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 317 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі № 820/953/18 скасувати в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 адресної допомоги за заявою від 20.11.2017 року.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_3 щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 року у справі № 820/953/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов