Справа № 805/3944/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 р. Справа№805/3944/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН-, фактичне місце проживання: 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Богдана Хмельницького, буд.2) до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17), третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Гагаріна, 36) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області, третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області щодо припинення виплати з 01 січня 2017 року пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1;

- зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць;

- зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з відповідача понесені нею судові втрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області було замінено його правонаступником - Волноваським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (надалі відповідач, управління).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах. У січні 2018 року її пенсійну справу було взято на обік в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області. З 01 січня 2017 року відповідач припинив виплачувати належну їй пенсію без пояснення своїх дій. Жодного рішення про припинення виплати пенсії, прийняття якого передбачено ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вона не отримувала. 20 березня 2018 року позивач звернулася до управління із заявою про надання інформації про підстави невиплати пенсії та вжиття щодо її виплати. Відповідачем їй було повідомлено, що відповідно до рішення Комісії Волноваської райдержадміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 64 від 20 жовтня 2017 року позивачу відмовлено у поновленні пенсійної виплати у звязку з тим, що вона не проживає за адресою, вказаною у довідці внутрішньо переміщеної особи. Також зазначено, що відповідно до Порядку припинення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, поновлення виплати пенсії відбудеться у разі прийняття рішення Комісії про припинення (відновлення) або відмову призначенні (відновленні) соціальних виплат. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2017 року протиправними.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 805/3944/18-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області, третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В установлений судом строк, відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду був наданий відзив на адміністративний позов позивача, в якому відповідач заперечував проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що на підставі доручення Міністерства праці та соціальної політики України Пенсійним фондом України з 01 березня 2016 року розпочато процедуру проведення перевірки осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення з метою уникнення неправомірних виплат особам, які є померлими або отримують кошти шахрайським шляхом, виявлення та припинення виплати особам, що фактично не перебувають на території, підконтрольній Україні. У жовтні 2017 року до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області надійшло рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 64 від 20 жовтня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не знаходиться за фактичним місцем проживання, вказаним у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщену особу. Відповідно до отриманої інформації з січня 2017 року виплату пенсії позивачу було призупинено. Відповідно до п. 10 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складання акта обстеження матеріально-побутових умов сімї та отримання електронної справи отрмувача соціальних виплат вносить на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати. За результатами розгляду подання з урахуванням акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) соціальна виплат з моменту припинення їх виплати. Позивач станом на 01 січня 2017 року фактично не проживала за тією адресою, яка вказана у довідці внутрішньо переміщеної особи, що дало підстави Комісії Волноваської райдержадміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам зупинити виплату пенсії позивачу.

23 червня 2018 року третьою особою через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були надані пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_1, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 серпня 2017 року № НОМЕР_1, перебувала на обліку в ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа. Всі соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». На виконання вимог Порядку призначення соціальна виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, а також листа ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Волноваському районі від 31 серпня 2017 року № 10518/02, соціальним інспектором Управління було проведено перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації щодо фактичного місця проживання позивача за адресою: вул.. Богдана Хмельницького, буд. 2 м. Волноваха. Втім, за зазначеною адресою мешканці біли відсутні. Так, на підставі складеного акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12 квітня 2017 року та враховуючи неявку ОСОБА_1 для підтвердження фактичного місця проживання за вказаною у довідці адресою, комісією з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20 жовтня 2017 року № 64 було прийнято рішення про відмову в призначенні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_1 Також, керуючись п. 5 ст. 12 Закону було прийнято рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08 листопада 2017 року про що внесено відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення за № 181399 та є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 14 серпня 2017 року № НОМЕР_1.

Відповідач Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач перебуває на обліку в управлінні на підставі електронної пенсійної справи та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Пенсія виплачена до 01 січня 2017 року, даний факт визнано відповідачем у наданому суду відзиві на адміністративний позов.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, з 01 січня 2017 року виплату пенсії позивачу було призупинено до зясування, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 та у звязку з проведенням верифікації за списками Служби безпеки України, (перевірки місця фактичного проживання), що підтвердив відповідач у своєму відзиві, а також підтверджується листом відповідача від 13 квітня 2018 року. Інших доказів в обґрунтування законності підстав для припинення виплати пенсії позивачеві з зазначеної дати відповідачем суду не надано.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та письмового відзиву на адміністративний позов, спірним питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (надалі - Закон № 1706-VII).

Згідно з нормами статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідного рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не приймалось.

Дійсно, з аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, отримання інформації від Служби безпеки України є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносинах є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV. Окрім того, суд зауважує, що зазначені норми Закону № 1058-IV не містять й такої підстави для припинення виплати пенсії, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17 (провадження № К/9901/1267/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17) та інші.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини пятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути повязане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий звязок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обовязки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав (через не підтвердження місця фактичного проживання), відповідач порушив його право на отримання пенсії.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Понадто, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів щодо існування законодавчих підстав для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд доходить висновку, що невиплата відповідачем пенсії з 01 січня 2017 року є безпідставною, а тому, такі дії слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату належної позивачу пенсії з 01 січня 2017 року.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобов'язання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2017 року підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 22 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позиача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року.

Зобовязати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул.. Обручева, 17, ) відновити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3, фактичне місце проживання: 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Богдана Хмельницького, буд.2) пенсії з 01 січня 2017 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2017 року - у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул.. Обручева, 17, ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3, фактичне місце проживання: 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Богдана Хмельницького, буд.2).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 04 липня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кочанова П.В.