Справа № 820/4702/17
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 р. справа №820/4702/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - Ткаченко С.В.,

представника відповідача - Шикути Д.В.,

представника третьої особи - Тертишного О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства до Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Борівська селищна рада про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Борівське комунальне водопровідно-каналізаційне підприємство, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Борівська селищна рада, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати акт опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015, складеного Ізюмською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний акт опису майна складено Ізюмською ОДПІ податковим керуючим на підставі рішення XVII Сесії VII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області (третя особа) від 15.02.2012 року № 36, яким було визначено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі позивача та які можуть бути передані під податкову заставу.

Однак в подальшому рішенням XXII Сесії VII Скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21.03.2017 №44 вищезазначене рішення від 15.02.2012 року № 36 скасовано.

На думку позивача, внаслідок скасування органом місцевого самоврядування рішення, яке було підставою для складання відповідачем спірного акту опису майна, зазначений акт опису є необґрунтованим і незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому вказано, що на момент складання акту опису майна у податкову заставу №1/05/30039194 від 30.10.2015 існували всі обставини, передбачені ст.89 Податкового кодексу України. З посиланням на рішення Конституційного Суду України зазначив, що рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до приписів якого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом виконання, а тому воно не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування, який його прийняв.

У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що позивач не є власником та розпорядником майна, що перебуває у податковій заставі, та повторно наголошено, що внаслідок скасування органом місцевого самоврядування рішення, яке було підставою для складання відповідачем акту опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015, зазначений акт опису є неправомірним та підлягає скасуванню

Правом надати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судовому засідання посилався на необхідність скасування акту опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015, оскільки наразі триває об'єднання територіальних громад, а тому нагальним є питання стосовно передачі майна комунальної власності громади Борівської селищної ради об'єднаній територіальній громаді, в тому числі й майна, яке знаходиться на балансі Борівського КВКП.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Борівське комунальне водопровідно-каналізаційне підприємство створене згідно з рішенням ХХІ сесії VI скликання від 26.04.2005 "Про передачу із спільної власності територіальних громад, сіл, селища району цілісного майнового комплексу Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства із спільної власності територіальних громад, сіл, селища району у комунальну власність Борівської селищної ради", власником підприємства є Борівська селищна рада (п.п.1.1, 1.2 Статуту Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства, дата реєстрації 29.03.2013, номер запису 6000084).

Рішенням XVII сесії VII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 15.02.2012 року №36 визначено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі Борівського КВКП та які можуть бути передані під податкову заставу.

Податковим керуючим Курило Д.І., призначеного наказом Ізюмської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 06.10.2017 №434, складено акт опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015, який підписано начальником Борівського КВКП Скибою А.В. та скріплено печаткою підприємства.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №48355456 від 19.11.2015 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо податкової застави на майно платника податків Борівського КВКП згідно з актом опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015.

Рішенням XХII сесії VII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21.03.2017 року № 44 рішення XVII сесії VII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 15.02.2012 року №36 скасовано.

Позивач звернувся до контролюючого органу з листом вих.№72 від 10.04.2017, в якому зазначив, що майно, що включено до акту опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015, є комунальною власністю територіальної громади Борівського району та знаходиться на балансі Борівського КВКП у господарському віданні та не може бути об'єктом податкової застави без погодження з органом місцевого самоврядування, посилаючись при цьому на рішення XХII сесії VII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21.03.2017 року № 44.

У вищевказаному листі позивач просив письмово повідомити його про внесення змін в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Відповідач листом №5025/10/20-40-17-02-11 від 12.05.2017 повідомив позивача про те, що відсутні законні підстави для звільнення майна (внесення змін) платника податків Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства з податкової застави.

Також позивача повідомлено про те, що на підставі п.89.7 ст.89 ПК України можливо провести заміну предмета податкової застави за погодженням з ГУ ДФС у Харківській області.

Зі змісту позовної заяви та відзиву, пояснень представників сторін у судовому засіданні судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України та законодавства про місцеве самоврядування у контексті виникнення такої обставини як прийняття третьою особою рішення XXII Сесії VII Скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21.03.2017 року №44, яким скасовано рішення від 15.02.2012 року №36, на підставі якого визначено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі позивача та які можуть бути передані під податкову заставу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 88.1, 88.2 ст.88 ПК України (у редакції, чинній на момент складення акту опису майна) з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з приписами п.89.2 ст.89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до п.89.3 зазначеної статті майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (пункти 89.6, 89.7, 89.8 ст.89 ПУ України).

Аналогічні норми права містяться у Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1841/24373 (далі - Порядок).

До суду не надано доказів порушення контролюючим органом при складанні оскаржуваного акту опису майна вищенаведених приписів норм податкового законодавства.

Окрім того, на підставі рішення XVII сесії 6 скликання від 15.02.2012 №36 Борівської селищної ради «Про затвердження переліку основних засобів, які знаходяться на балансі Борівського КВ КП та які можуть бути передані під податкову заставу», Ізюмською ОДПІ і було складено акт опису майна у податкову заставу №1/05/30039194 від 30.10.2015.

Щодо посилань позивача на прийняття третьою особою рішення XXII Сесії VII Скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21.03.2017 року №44, яким скасовано рішення від 15.02.2012 року №36, на підставі якого визначено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі позивача та які можуть бути передані під податкову заставу, суд зазначає наступне.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Суд зазначає, що акт опису майна №1/05/30039194 від 30.10.2015 є індивідуальним актом.

За визначенням, наведеним у п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені, при цьому порушення прав чи свобод таким актом не може відбуватися у будь-який момент їх дії за умови, що в такий акт зміни не вносяться, оскільки саме з моменту, коли особа дізналась про існування такого акту та ознайомилась з його змістом, вона може зробити висновок, чи порушує він її права, свободи чи інтереси.

Положенням ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування, наявне офіційне тлумачення в Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 (далі - Рішення КСУ).

Зокрема, абз.3 п.3 Рішення визначає, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу й самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Із цього можна зробити висновок про те, що будь-яка дія з боку органу місцевого самоврядування має бути чітко передбачена тією чи іншою нормою закону.

Згідно з абз.1 п.4 Рішення Конституційного Суду України органи місцевого самоврядування приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють дію норм права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, рішення селищної ради «Про затвердження переліку основних засобів, які знаходяться на балансі Борівського КВКП та які можуть бути передані під податкову заставу» від 15.02.2012 № 36 може бути віднесено виключно до категорії ненормативних актів.

Абзацами 5 та 6 п.5 рішення КСУ роз'яснено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами.

Враховуючи, що саме скасування третьою особою власного ненормативного акту визначається позивачем основною підставою для визнання протиправним акту опису майна, з огляду на вищевикладену правову позицію Конституційного Суду України, що також враховується Верховним Судом України (рішення від 04.06.2013 у справі №21-64а13), суд приходить до висновку про необґрунтованість посилань представника позивача на зазначену обставину.

Щодо посилань представника позивача, що майно, включене до оскаржуваного акту опису, не є власністю позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ст.175 ЦК України територіальні громади відповідають за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Тобто, перебування майна у комунальній власності, надання такого майна позивачу у господарське відання не свідчить про те, що на таке майно державою не може бути звернено стягнення, про що свідчать також і приписи ст.96 ПК України, а тому посилання позивача на зазначені обставини є необґрунтованими.

Суд також зазначає, що конституційно визначений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом забезпечується податковою заставою. Це є гарантією того, що податковий борг платника податків буде погашений як перед державою, так і перед територіальною громадою залежно від виду податку або збору.

У межах спірних правовідносин скасування акту опису майна комунального підприємства, яке має податковий борг, суперечитиме вимогам Основного закону та Податкового кодексу України з огляду на відсутність правових підстав для визнання такого акту протиправним.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваного акту опису майна, а тому позовні вимоги про скасування зазначеного вище рішення субєкта владних повноважень є необґрунтованими.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства до Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Борівська селищна рада про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 09 липня 2018 року.

Суддя Котеньов О.Г.