Справа № 541/330/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 541/330/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України, на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 року (повний текст складено 11.04.2018 року, м.Полтава. головуючий суддя І інстанції Чеснокова А.О.) по справі № 541/330/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), третя особа Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України (далі Департамент фінансово-облікової політики МВС України), в якому просила суд: (а.с.2-6, 34-38)

- визнати протиправними дії МВС України щодо непризначення їй одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 року № 208-VІІІ;

- зобов'язати МВС України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 року № 208-VІІІ у розмірі 400000,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1: (а.с.69-72)

- визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 року № 208-VІІІ;

- зобов'язано МВС України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 року № 208-VІІІ та прийняти рішення у відповідності до постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 21.10.2015 року № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. (а.с.78-82)

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що МВС України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, оскільки з 12.03.2015 року, у зв'язку зі змінами законодавства, пенсіонери міліції та особи, залучені до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю, не мають права на одноразову грошову допомогу.

Також апелянт звертає увагу, що позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ не мала спеціального звання міліції, а мала спеціальне звання внутрішньої служби «майор внутрішньої служби», яке мала і на час звільнення зі служби.

Крім того, апелянт відмічає, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом внутрішніх справ, в якому особа проходила службу, тобто УМВС України у Вінницькій області, а тому апелянт не є належним відповідачем по справі.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте це не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, з 04 квітня 1980 року по 15 жовтня 1998 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України. (а.с.10-12, 41-43)

З 15.10.1998 року наказом УМВС України у Вінницькій області № 147 о/с від 13.10.1998 року майора внутрішнього служби ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ із посади лікаря-психіатра-нарколога лікарні установи ІВ-301/П-1 Управління МВС України у Вінницькій області у відставку за статтею 65 пункту "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 18 років 06 місяців 27 днів; в пільговому обчисленні - 27 років 01 місяць 12 днів. (а.с.16, 47)

Наказом УМВС України у Вінницькій області № 158 о/с від 10.11.1998 року внесено зміни до наказу УМВС України у Вінницькій області № 147 о/с від 13.10.1998 року шляхом викладення абзацу другого зазначеного наказу в такій редакції: "майора внутрішнього служби ОСОБА_1 вважати звільненою у відставку по статті 65 пункт "б" (через хворобу) з 15 жовтня 1998 року. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 20 років 11 місяців 08 днів, в пільговому обчисленні - 27 років 03 місяці 11 днів". (а.с.15, 46)

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0854014 від 05.07.2017 року ОСОБА_1 встановлено безстроково І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС. (а.с.8, 51)

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005379 від 05.07.2017 року позивач втратила 100% професійної працездатності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС. (а.с.9, 40)

В подальшому Департаментом фінансово-облікової політики МВС України було розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку з встановленням І групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків.

Листом від 03.10.2017 року № 15/2-3519 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області про розгляд матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та повернення таких матеріалів позивача, як таких, що не відповідають вимогам законодавства. (а.с.13, 44)

Листом від 17.10.2017 року № 300/22-2017 за підписом голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали позивача на виплату одноразової грошової допомоги повернуті ОСОБА_1 у зв'язку з невідповідністю вимогам законодавства. (а.с.14, 45)

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме МВС України є розпорядником коштів, який на підставі висновку та доданих документів приймає рішення при призначення одноразової грошової допомоги, а компетенція УМВС України у Вінницькій області, в свою чергу, в питанні призначення одноразової грошової допомоги обмежується лише складанням висновку та спрямуванням поданого заявником пакету документів до МВС України для прийняття відповідного рішення. Однак, МВС України жодного рішення за результатами розгляду документів ОСОБА_1 щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги позивачу або відмови у її проведенні не приймало. З огляду на це та беручи до уваги дискреційність повноважень відповідача в даному випадку, суд першої інстанції вказав на протиправну бездіяльність МВС України та зобов'язав відповідача розглянути звернення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у 1998 році були чинними норми Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію».

Даний Закон втратив чинність на підставі Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07.11.2015 року.

Проте, положеннями абз.2 та 3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_2 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 21.10.2015 року № 850 (далі Порядок №850)

Матеріалами справи підтверджено, що захворювання ОСОБА_1, що стало підставою для встановлення І групи інвалідності, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.п.2 п.2 Порядку №850 у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно із п.п.2 п.3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями п.7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до п.8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Таким чином, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем жодним чином не оскаржуюються дії ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області щодо направлення відповідного висновку до МВС України для прийняття рішення.

Згідно із п.9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

В свою чергу, положеннями п.10 та 11 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Отже, компетенція УМВС України у Вінницькій області в питанні призначення одноразової грошової допомоги обмежується складенням та поданням до МВС України відповідного висновку щодо виплати грошової допомоги, а також перерахуванням суми виплати грошової допомоги на рахунок заявника. Однак, таке перерахування можливе лише на підставі відповідного рішення МВС України.

При цьому, слід враховувати, що МВС України наділене правом прийняти одне з двох рішень: про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в призначенні такої допомоги.

Натомість,. матеріалами справи підтверджено, що відповідач, не прийнявши жодного з зазначених вище рішень за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, листом від 03.10.2017 року № 15/2-3519 повернув ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без розгляду.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 30.01.2018 року по справі № 822/1579/17.

Щодо посилання апелянта на наявність у позивача звання «майор внутрішньої служби», а не «майор міліції», колегія суддів зазначає наступне.

На час звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у 1998 році були чинними норми Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення №114).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_2 України.

Відповідно до п.1 Розділу 1 Положення № 114 це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР, їх права і обов'язки.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ УРСР і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно із п.2 Розділу 1 Положення № 114 особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання, в тому числі, старший начальницький склад «майор міліції -майор внутрішньої служби».

Таким чином, звання майор внутрішньої служби є рівнозначним званню майор міліції.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Враховуючи вищевказане та те, що діючим законодавством встановлена процедура прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади чи місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів, а отже, суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2018р. по справі № 541/330/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5