Справа № 826/5663/18
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

04 липня 2018 року Справа № 826/5663/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Бабенка К.А., Губської Л.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Циганкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у справі

за позовом Міністерства екології та природних ресурсів України

до приватного акціонерного товариства

«ХайдельбергЦемент Україна»

про припинення права користування надрами,

В С Т А Н О В И В :

Міністерство екології та природних ресурсів України (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» (далі - відповідач) про припинення права користування надрами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2018 року справу було передано за територіальною підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на те, що рішення Мінприроди як органу виконавчої влади про звернення до суду з цим позовом стосується прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, а також, що спеціальний дозвіл є джерелом прав і обов'язків сторін, тому, на думку апелянта, враховуючи захист прав людини, справа повинна розглядатися за вибором позивача.

Крім того, апелянт у своїй скарзі посилається на ст. 25 КАС України, якою регулюється альтернативна підсудність спорів з приводу оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, та наполягає на наявності в нього права звернутися до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про передачу справи до іншого суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що в апеляції не наведено жодних правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду. Просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, мотивуючи тим, що його офіційним місцезнаходженням відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є м. Дніпро. В такому випадку частиною 2 статті 26 КАС України визначена безальтернативна підсудність даної справи Дніпропетровському окружному адміністративному суду за місцезнаходження відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги у цій справі Міністерством екології та природних ресурсів України заявлено до юридичної особи - ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна».

Офіційним місцезнаходженням відповідача відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) є: 49044 м. Дніпро, вул. Барикадна, 15-а.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.04.2018 р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

10.05.2018 р. відповідачем подано клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 26, п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України та виходив з того, що дана справа повинна розглядатися окружним адміністративним судом за офіційним місцезнаходженням відповідача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 3 частини 1 статті 29 КАС України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, визначальним критерієм для встановлення територіальної підсудності адміністративної справи за позовом до юридичної особи є її офіційне місцезнаходження.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач є юридичною особою і його офіційним місцезнаходженням відповідно до відомостей в Реєстрі є м. Дніпро, то дана справа підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

При цьому, колегією суддів враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Посилання апелянта на можливість застосування до цієї справи правил альтернативної підсудності, закріплених у ст. 25 КАС України, судова колегія до уваги не приймає, оскільки частиною першою вказаної норми регулюється підсудність справ щодо оскарження індивідуальних актів, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які не є предметом спору у цій адміністративній справі, а частиною другою - справ, територіальна підсудність яких КАС України взагалі не визначена.

Доводи апелянта про те, що рішення Мінприроди як органу виконавчої влади про звернення до суду з цим позовом стосується прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, а також, що спеціальний дозвіл є джерелом прав і обов'язків сторін, тому, на думку апелянта, враховуючи захист прав людини, справа повинна розглядатися за вибором позивача, апеляційний суд до уваги не приймає як такі, що не ґрунтуються на нормах законодавства.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства екології та природних ресурсів України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: