Справа № 335/5010/18
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5010/18 2-а/335/209/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Свєченовської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, адміністративну справу за позовом громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1) до Вознесенівського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення про примусове повернення з України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом доВознесенівського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення з України, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.04.2018 відносно нього головним спеціалістом Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області Свєченовською К.А. складено протокол. 11.04.2018 на підставі цього протоколу начальником Вознесенівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області винесено постанову ПН МЗП 136928 про його притягненнядо адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки він з 17.02.2018 знаходиться на території України без документів на право проживання на території України, в місячний (30-денний) термін не покинув територію України після анулювання посвідки. До нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Копію зазначеної постанови позивач не отримував, а її копію було надано на адвокатський запит 17.04.2018. Також, 11.04.2018 винесено рішення № 5 про примусове повернення з України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборону в подальшому в'їзду в Україну строком на три роки до 11.04.2021. Про винесене рішення позивачу стало відомо у судовому засіданні під час розгляду його адміністративного позову про скасування постанови ПН МЗП 136928 про притягнення його до адміністративної відповідальності. Однак на порушення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач не отримував другий примірник оскаржуваного рішення.

Крім того, зазначив, що прибув до України у 2015 р., вступив до Запорізького державного медичного університету, навчався на ІІ міжнародному медичному факультеті. Згідно з наказом ректора ЗДМУ № 15-с від 16.01.2018 його було відраховано за академічну заборгованість. Однак, копію цього наказу він також не отримував. Тому, позивачу не було відомо, що його посвідку на право тимчасового проживання в Україні скасовано, і що він має протягом 30-ти днів з часу її скасування залишити Україну.

У зв'язку з викладеним просить скасувати рішення № 5 від 11.04.2018 про примусове його повернення з України та заборону йому подальшого в'їзду в Україну строком на три роки до 11.04.2021.

14.06.2018 від представника відповідача Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Свєчєновської К.А. надійшов відзив на адміністративний позов позивача, який мотивовано тим, що позивач не вірно тлумачить Закон України "Про правовий' статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 377З-VI (далі - Закон № 3773-VI), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону №3773-УІ на законодавчому рівні визначені і розтлумачені поняття: «іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах», «іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні», «іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають в Україні», «іноземці та особи- без громадянства, які тимчасово проживають в Україні», «нелегальний мігрант».

ОСОБА_1 знаходився на території України як іноземець, який тимчасово перебуває на території України, прибув на територію України з метою навчання у Запорізькому державному медичному університеті. ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 01.10.2015 (термін дії посвідки продовжено до 01.08.2021).

На підставі листа Запорізького державного медичного університету № 12/820 від 18.01.2018 та наказу № 15-с від 16.01.2018 про відрахування громадянина Марокко ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням умов договору, УДМС України в Запорізькій області 18.01.2018 було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_1.

Положеннями статті 9 Закону № 3773-УІ передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону № 3 773-VI.

Частиною дванадцятою статті 4 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно підпункту 1 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок № 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України (в даному випадку - на період навчання).

З вказаного випливає, що позивач знаходився на території України на законних підставах на період навчання у Запорізькому державному медичному університеті, а з моменту відрахування з вказаного вищого навчального закладу втратив підстави законного перебування на території України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №251 від 28 березня 2012 року (далі - Порядок № 251), особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки органами міграційної служби було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, тому ОСОБА_1 повинен був покинути територію України до 18.02.2018.

Таким чином, своїми діями позивач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у зв'язку з чим 11.04.2018 Вознесенівським РВ УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення № 5 про примусове повернення за межі України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язано його покинути територію України у термін до 10.05.2018 із подальшою забороною в'їзду в Україну строком на 3 роки, оскільки жодних підстав для подальшого перебування позивач не має. Копію згаданого рішення отримано особисто позивачем під розпис 11.04.2018.

З наведених підстав представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 33-40).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом № 3773-УІ, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-УІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 3773-УІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Судом встановлено, що позивач громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 як іноземець, який тимчасово перебуває на території України, прибув на територію України з метою навчання у Запорізькому державному медичному університеті та був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 01.10.2015 (термін дії посвідки було продовжено до 01.08.2018).

Наказом ректора Запорізького державного медичного університету № 15-с від 16.01.2018 громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 відраховано з університету 16.01.2018, за невиконання умов договору про навчання.

11.04.2018 Вознесенівським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 136928 відносно громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки він з 17.02.2018 знаходиться на території України без документів на право проживання на території України в місячний 30 денний термін не покинув територію України, після анулювання посвідки, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Як вбачається зі зворотної сторони цієї постанови позивач власноруч розписався за отримання її копії.

Цю постанову позивач оскаржив до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/4395/18, 2-а/335/195/2018). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2018 позов ОСОБА_1 задоволено, внаслідок чого вищезазначену постанову скасовано. Проте, в судовому засіданні встановлено, що наразі вказане рішення оскаржене відповідачем до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Рішенням про примусове повернення з України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, від 11.04.2018, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано його покинути територію України у термін до 10.05.2018, також заборонено позивачу подальший в'їзд в Україну строком на три роки до 11.04.2021.

Вказане рішення мотивовано тим, що 18.01.2018 була анульована посвідка на тимчасове проживання позивача в Україні НОМЕР_2, у зв'язку із відрахуванням позивача з місця навчання - Запорізького державного медичного університету.

Разом із тим, вказане рішення про анулювання посвідки відповідач суду не надав.

Єдиним доказом даного факту виступає наданий відповідачем лист Запорізького державного медичного університету від 29.01.2018, яким ОСОБА_1 було повідомлено про скасування посвідки із надсиланням копії відповідного рішення.

Разом із тим, докази отримання позивачем згаданого рішення не надані.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 20 Порядку № 150, на який посилається відповідач у рішенні про примусове повернення з України від 11.04.2018 № 5, передбачено обов'язок особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

Натомість у спірному рішенні від 11.04.2018 № 5 відповідач вказує про анулювання, а не про скасування посвідки.

Таким чином, враховуючи, що відсутні докази належного повідомлення позивача про скасування посвідки на тимчасове проживання, суд доходить висновку, що відповідач оспорюване рішення про примусове повернення позивача виніс передчасно та без належної його мотивації.

Крім того, суд також вважає безпідставним встановлення у вказаному рішенні заборони позивачеві подальшого в'їзду на територію України, з таких підстав.

Так, в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 року Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» надано роз'яснення, що судам слід враховувати, що ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-УІ необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Процедура в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-УІ в'їзд в Україну іноземців, або осіб без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підробляла документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належить інший особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включають пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду-виїзду.

У спірному рішенні відповідачем не вказано конкретної з перелічених вище підстав для заборони в'їзду позивачеві в Україну.

Посилання у рішенні на несплату штрафу в розмірі 510 грн., накладеного на позивача постановою від 11.04.2018 суд вважає безпідставним, оскільки ця постанова прийнята у той самий день, що і рішення про примусове повернення з України, а ст. 307 КУпАП передбачає необхідність сплати штрафу не пізніше через 15 днів з дня вручення постанови.

Крім того, як встановлено судом вище, дану постанову позивач оскаржив до суду.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах не доведено правомірності прийнятого рішення, з огляду на що воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6-10, 241-246, 250, 255, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Вознесенівського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення про примусове повернення з України задовольнити повністю.

Скасувати рішення Вознесенівського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 11 квітня 2018 р. № 5 про примусове повернення з України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Копію судового рішення невідкладно видати учасникам справи.

Суддя А.В. Шалагінова