Справа № 159/1645/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4675/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Матковська З.М.

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу поліцейського роти №1 батальйону УПП у Волинській області рядовий поліції Клодчика Вадима Миколайовича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2018 року у справі № 159/1645/18 (головуючий суддя Восковська О.А., м.Ковель) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №1 батальйону УПП у Волинській області рядовий поліції Клодчик Вадим Миколайович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського роти №1 батальйону УПП у Волинській області рядовий поліції Клодчик Вадим Миколайович, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ЕАА №335934 від 24 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач, що інспектором поліції його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 зазначив, що 24 березня 2018 року о 21.25 годині він керував транспортним засобом та рухався по вул.П.Могили в м.Ковелі, де був зупинений працівниками патрульної поліції. Після зупинки та перевірки документів поліцейський повідомив, що причиною зупинки стало те, що він керував транспортним засобом в якого не працювала підсвітка номерного знаку,що є порушенням п.п. 2.9 Правил дорожнього руху України, а саме - керування транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлювався в темну пору доби.

Позивач зазначає, що поліцейський запропонував на місці зупинки транспортного засобу замінити лампу в освітлювальному приладі, та обмежитись усним попередження, та він зможе продовжити рух, що ним і було зроблено, однак з незрозумілих причин, під час заміни лампи відповідач Клодчик В.М. пішов у службовий автомобіль, а згодом повідомив, що відносно нього було винесено постанову та накладено адміністративне у виді штрафу. Позивач зазначав, що оскаржувана постанова не містить викладу його пояснення, хоча вину у вчиненні правопорушення він заперечував, не містить вона також, посилання на докази, які б спростовували його доводи, будь-якими доказами вина позивача у вчиненні правопорушення не доводиться через їх відсутність, а тому оцінка доказів відповідачем не проводилась. За вказаних обставин позивач просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 24 березня 2018 року, згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено, постанову серії ЕАА №335934 від 24.03.2018 року винесену поліцейським Управління патрульної поліції у Волинській області Клодчиком Вадимом Миколайовичем про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень - скасовано та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності передбаченої ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення за малозначимістю вчиненого адмінправопорушення обмежившись щодо нього усним зауваженням, - на підставі ст.22 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, поліцейського роти №1 батальйону УПП у Волинській області рядовий поліції Клодчика Вадима Миколайовича подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог особа, яка подала апеляційну скаргу покликається на те, що Нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення у даному конкретному випадку є вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачається відповідальність встановлена Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме частиною 6 статті 121. Відповідач зазначає, що із змісту даної норми вбачається, що відповідальність за дане адміністративне правопорушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а тому застосування судом п.4 ч.3 ст. 286 КАС України вважає необгрунтованою та безпідставною, так як ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає іншого виду стягнення окрім штрафу.

Крім того, відповідач вважає, що застосування судом норми ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення до даного вчиненого адміністративного правопорушення за ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення є неправильним та необгрунтованим, оскільки цією статтею встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Відповідно до частини першої статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національне поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Поряд з цим,особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на розгляд справи не з'явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №335934 від 24 березня 2018 року ОСОБА_2 24 березня 2018 року о 21:25 м.Ковелі по вул.П.Могили керував автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, з номерним знаком, що не освітлювався в темну пору доби, що є порушенням п.п.2.9 (в) Правил дорожнього руху України. За вчинення даного правопорушення на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в даному випадку дійсно мало місце, та, зважаючи на дійсні обставини, вина позивача у його вчиненні є повністю доведена. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що через деякий час після зупинки транспортного засобу позивачем було усунуто несправність освітлювального приладу, що істотно знижує ступінь вини позивача у скоєнні правопорушення та усуває настання негативних наслідків його вчинення, відтак суд першої інстанції вважав, що зазначені обставини є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності в зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення відповідно до ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія судді апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

В розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.9(в) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 зазначеного адмінправопорушення, відповідачем було приєднано до відзиву на адміністративний позов відеозапис з місця вчинення правопорушення.

Із згаданого вище відеозапису судом встановлено, що водій ОСОБА_2 «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, в темну пору доби по вул.П.Могили в м.Ковелі з номерним знаком, що не освітлювався в темну пору доби.

Працівником поліції було запропоновано позивачу виправити технічну несправність світлового приладу та продовжити свій шлях. Позивач цією пропозицією не скористався та недоліків не виправив.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.6 КУпАП, в даному випадку дійсно мало місце, та, зважаючи на дійсні обставини, вина позивача у його вчиненні є повністю доведена.

Водночас, судом першої інстанції зазначено, що через деякий час після зупинки транспортного засобу позивачем було усунуто несправність освітлювального приладу, - що істотно знижує ступінь вини позивача у скоєнні правопорушення та усуває настання негативних наслідків його вчинення.

В контексті цього апеляційний суд зазначає, що з долучених відповідачем відеозаписів вбачається, що позивач впродовж двадцяти хвилин від озвучення зауваження працівником поліції щодо технічної несправності транспортного засобу, а саме несправності освітлювального приладу, так і не спромігся остаточно усунути поломку.

Відтак, в цій частині колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає висновки суду першої інстанції помилковими.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до встановлених обставин, при тому, що факт правопорушення визнається позивачем.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП є помилковим з огляду на таке.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд, в даному випадку, не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а, як було зазначено вище, лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах.

За своїм змістом стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства передбачає можливість зміни заходу стягнення на легше за наявності відповідних для цього обставин в межах статті, проте вона не передбачає можливості звільнення особи від відповідальності за наявності безпосередньої вини за вчинення правопорушення.

Тому, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого проступку помилковими.

Окремо колегія суддів звертає увагу на поведінку позивача в ході складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. З оглянутих відеозаписів, долучених відповідачем до матеріалів справи, суд приходить висновку про неприпустимість нехтування поваги до представників органів державної влади, нормам етичного, культурного спілкування, надмірній експресивності та агресивності. Апеляційний суд підкреслює, що в умовах розбудови демократичної та правової держави норми взаємовічливого спілкування, пошани один до одного, етичність та культура поведінки повинні дотримуватись як представниками влади так і громадянами обопільно, що є запорукою побудови сучасного громадянського суспільства.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу поліцейського роти №1 батальйону УПП у Волинській області рядового поліції Клодчика Вадима Миколайовича задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2018 року у справі №159/1645/18 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді З. М. Матковська
В. П. Сапіга