Справа № 805/3639/18-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 р. Справа№805/3639/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії. Просив визнати незаконним рішення відповідача від 14.12.2017 року № 84, яким позивачу було відмовлено щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобовязати відповідача зарахувати в пільговий стаж за Списком № 1 періоди роботи позивача на шахтах «ім. М.І. Калініна», «Олександр-Захід», в структурному підрозділі шахтоуправління ім. М.І. Калініна ДП «Артемвугілля», ДП «Артемвугілля» з 28.07.1988 року по 05.04.1999 року гірничий підземний; з 06.04.1999 року по 04.06.1999 року начальник зміни (був занятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік); з 08.12.1999 року по 13.02.2000 року гірничий мастер підземний; з 14.02.2000 року по 21.04.2000 року гірничий диспетчер підземний; з 22.04.2000 року по 08.05.2000 року гірничий майстер підземний; з 09.05.2000 року по 25.04.2001 року гірничий диспетчер підземний; з 24.06.2001 року по 31.03.2003 року гірничий майстер підземний; з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року в.о. головного інженера; з 11.04.2006 року по 30.11.2006 року заступник начальника підземної дільниці; з 01.12.2006 року по 12.04.2007 року гірничий майстер підземний; з 13.04.2007 року по 28.04.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці ВТБ підземний; з 29.04.2007 року по 04.05.2007 року гірничий майстер підземний; з 05.05.2007 року по 01.06.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці підземний; з 02.06.2007 року по 16.07.2007 року гірничий майстер підземний, згідно порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництва робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу робот, що дає право на пенсію на пільгових умовах від 18.11.2005 року № 383 п. 8 та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням управління Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 84 від 14 грудня 2017 року йому відмовлено у призначені пенсії звязку із недостатністю пільгового стажу роботи.

Отже, позивач вважає що відповідачем невірно підрахований страховий та пільговий стаж, у звязку із чим він був змушений звернутися із позовом до суду.

25 травня 2018 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони отримали ухвали про відкриття провадження в справі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

05 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами за Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015 року) та п. 2 Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затверджених Постановою правління № 22-1 від 25.11.2005 року.

Рішенням Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.12.2017 року № 84 було відмовлено щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1.

Відповідач при розгляді позивачем документів, підтверджуючих пільговий стаж роботи, не зарахував періоди роботи позивача на шахтах «ім. М.І. Калініна», «Олександр-Схід», в структурному підрозділі шахтоуправління ім. М.І. Калініна ДП «Артемвугілля» в ДП «Артемвугілля» з 28.07.1988 року по 05.04.1999 року, з 06.04.1999 року по 04.06.1999 року, з 08.12.1999 року по 13.02.2000 року, з 14.02.2000 року по 21.04.2000 року, з 22.04.2000 року по 08.05.2000 року, з 09.05.2000 року по 25.04.2001 року, з 24.06.2001 року по 31.03.2003 року, з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року, з 11.04.2006 року по 30.11.2006 року, з 01.12.2006 року по 12.04.2007 року, з 13.04.2007 року по 28.04.2007 року, з 29.04.2007 року по 04.05.2007 року, з 05.05.2007 року по 01.06.2007 року, з 02.06.2007 року по 16.07.2007 року посилаючи на те, що провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру роботи, підстав їх видачі не має можливості у звязку з тим, що первинні документи ДП «Артемвугілля» знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_2 України.

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 12.06.1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Відповідно до трудової книжки серія БТ-ІІ № 2753101 позивач працював на підприємствах вугільної промисловості.

Відповідно до записів вищевказаної трудової книжки за позивач працював на різних підприємствах ДП «Артемвугілля»: з 28.07.1988 року по 05.04.1999 року гірничий підземний; з 06.04.1999 року по 04.06.1999 року начальник зміни (був занятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік); з 08.12.1999 року по 13.02.2000 року гірничий майстер підземний; з 14.02.2000 року по 21.04.2000 року гірничий диспетчер підземний; з 22.04.2000 року по 08.05.2000 року гірничий майстер підземний; з 09.05.2000 року по 25.04.2001 року гірничий диспетчер підземний; з 24.06.2001 року по 31.03.2003 року гірничий майстер підземний; з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року в.о. головного інженера; з 11.04.2006 року по 30.11.2006 року заступник начальника підземної дільниці; з 01.12.2006 року по 12.04.2007 року гірничий майстер підземний; з 13.04.2007 року по 28.04.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці ВТБ підземний; з 29.04.2007 року по 04.05.2007 року гірничий майстер підземний; з 05.05.2007 року по 01.06.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці підземний; з 02.06.2007 року по 16.07.2007 року гірничий майстер підземний.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхувальники (роботодавці) зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Строк для сплати страхових внесків 20 календарних днів із дня закінчення місяця, в якому нараховані суми до сплати. При цьому страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, на якому працює працівник. Саме він нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи. Відрахування з нарахованої позивачу заробітної плати проводяться своєчасно і встановленому законом порядку, що підтверджується копіями розрахункових листів та не заперечувалось відповідачем. Обовязком відповідача є накладення штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну страховиками страхових внесків, що не виконане останнім. Фінансові розрахунки між страхувальником і ПФУ можуть бути предметом розгляду господарського суду і не впливають на законодавчо закріплені пенсійні права працівника.

На підставі вищезазначеного, суд вважає неправомірними дії Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування вищевказаних періодів до пільгового стажу позивача, оскільки він підтверджуються належно оформленими записами в трудовій книжці позивача.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_2 України, і за результатами атестації робочих місць.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Мінпраці України від 18.11.2005 р. № 383, зареєстрованим у Мін'юсті України 01.12.2005 р. за № 1451/11731.

Оскільки атестація робочих місць проводиться з 21 серпня 1992 p., періоди роботи за Списком № 1 до цієї дати підтверджуються без атестації робочих місць (Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 01.08.1992 р. № 442).

Отже, підставою для зарахування окремих періодів роботи до Списку № 1 під час обчислення пенсії є насамперед наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, підтвердження шкідливих умов праці впродовж повного робочого дня (не менш ніж 80%), установленого для такого виробництва, а також проведення атестації робочих місць (після 21 серпня 1992 p.).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку від 01 серпня 1992 року № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 4.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 року «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788 є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 17.03.2015 року у справі № 21-585а14 і суд враховує його при розгляді даної справи на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Отже, періоди роботи, які дають право на отримання пільгової пенсії позивачу, підтверджені записами у трудовій книжці БТ-ІІ № 2753101.

Зазначені записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами начальниками відділів кадрів відповідного підприємства та скріплені печатками.

Трудова книжка, відповідно до положення ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 12.08.1993 року № 637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_2 України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд зазначає, що стаж роботи позивача на різних посадах/роботах, які повязані із виконанням підземних робіт підтверджений належними записами в трудовій книжці БТ-ІІ № 2753101.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 п. «а» Закону № 1788-XII.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благо отримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З дослідженої трудової книжки ОСОБА_1, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що в ній мають місце записи, в яких присутні всі відомості що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.

Щодо вимог позивача про зобовязання Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.09.2017 року суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право виходити за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини та громадянина від порушень субєктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ефективним засобом правого захисту у даній справі буде зобовязання відповідача потворно розглянути заяву позивача від 05 грудня 2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням спірного пільгового стажу.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, пров. Дачний, 7, ІПН НОМЕР_1) до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.12.2017 року № 84, яким позивачу було відмовлено щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, та зарахувати до пільгового стажу, що надає право на пенсію відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи на різних підприємствах ДП «Артемвугілля», а саме: з 28.07.1988 року по 05.04.1999 року гірничий підземний; з 06.04.1999 року по 04.06.1999 року начальник зміни (був занятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік); з 08.12.1999 року по 13.02.2000 року гірничий майстер підземний; з 14.02.2000 року по 21.04.2000 року гірничий диспетчер підземний; з 22.04.2000 року по 08.05.2000 року гірничий майстер підземний; з 09.05.2000 року по 25.04.2001 року гірничий диспетчер підземний; з 24.06.2001 року по 31.03.2003 року гірничий майстер підземний; з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року в.о. головного інженера; з 11.04.2006 року по 30.11.2006 року заступник начальника підземної дільниці; з 01.12.2006 року по 12.04.2007 року гірничий майстер підземний; з 13.04.2007 року по 28.04.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці ВТБ підземний; з 29.04.2007 року по 04.05.2007 року гірничий майстер підземний; з 05.05.2007 року по 01.06.2007 року в.о. заступника начальника підземної дільниці підземний; з 02.06.2007 року по 16.07.2007 року гірничий майстер підземний.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, пров. Дачний, 7, ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань управління Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тарасенко І.М.