Справа № 823/2196/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року справа № 823/2196/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

04 червня 2018 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (19502, Черкаська область, м. Городище, вул. Тургенєва, 31) до Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області (19502, Черкаська область, м. Городмще, вул. Миру, 118), просить:

1) визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення;

2) зобовязати Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки в довідці МСЕК зазначено ОСОБА_2 повязане з проходженням служби в ОВС.

Ухвалою суду від 07.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач 22.06.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тієї підстави, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 04.12.2015 відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії №195748 від 08.12.2015 де вказано причину інвалідності «ОСОБА_2, ТАК, повязане з проходженням служби в ОВС», а не «Травма, Так, повязана з виконанням службових обовязків», то він не має права на встановлення статусу інваліда війни.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ, що підтверджується копією посвідчення №002497 від 06.11.2015 (а.с.9) та інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № (а.с.8).

29.11.2017 позивач звернувся із заявою про встановлення статусу інваліда війни та додав відповідні документи (а.с.11).

Листом від 05.12.2017 №01-12/2558 відповідач надав позивачу відповідь в якій зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. В довідці медико-соціальної експертної комісії №195748 від 08.12.2015 вказано причину інвалідності «ОСОБА_2, ТАК, повязане з проходженням служби в ОВС». Отже відповідно до чинного законодавства права на встановлення статусу інваліда війни він не має (а.с.12).

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Відповідно до п. 12 постанови КМУ від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, така особа належить до інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Відповідач, відмовляючи у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, посилається на те, що в його довідці МСЕК не зазначено, що його захворювання повязане з виконанням службових обовязків.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302.

Відповідно до п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно до висновку акту Форми Н-1* про нещасний випадок (у тому числі поранення) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 №7 від 23.12.2016, нещасний випадок (поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обовязків під час охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю (а.с.15-17).

Згідно з висновком зазначеного в акті Фоми Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі) поранення, що стався 18.08.1995 о 16 год. 15 хв., нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обовязків під час охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю (а.с.18-21).

Відповідно до постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України у Черкаській області» з приводу встановлення причинного звязку травм у колишнього співробітника органів внутрішніх справ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом лобної кістки (1997 рік)» - ТРАВМА, ТАК, повязана з виконанням службових обовязків; акт Н-1 №7 від 23.12.2016.

«ЗЧМТ. Струс головного мозку. Післятравматичний шийний міозит (2002 рік)» - ТРАВМА, ТАК, повязана з виконанням службових обовязків; акт Н-1 №8 від 23.12.2016» (а.с.14).

Обласною Медико-соціальною експертною комісією №2 м. Черкаси, позивача визнано інвалідом II групи, видано довідку серії 12 ААА №195748 від 08.12.2015, в якій зазначено причину інвалідності «ОСОБА_2, ТАК, повязане з проходженням служби в ОВС» (а.с.10).

Отже, вказані вище обставини підтверджують, що виявлене у позивача захворювання повязане з проходженням служби в ОВС, а тому суд погоджується з позицією відповідача, про те що позивач не має права на встановлення йому статусу інваліда війни.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні звернення позивача щодо надання йому статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) у відповідності до п. 9 ст. 7 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту та видачі посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 159, 242-246, 250, 255, 262, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко