Справа № 466/2165/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4055/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.

за участі секретаря Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року (суддя - Федорова О.Ф., м. Львів, повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в особі т.в.о. командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Стукова Андрія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №895640 від 24.02.2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в особі т.в.о. командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Стукова Андрія Миколайовича, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.02.2018 Серія БР №895640 (далі - Постанова) про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за порушення ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП); визнати протиправними дії відповідача при винесенні оскаржуваної Постанови та застосувати до нього заходи адміністративного впливу; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана Постанова прийнята відповідачем безпідставно та за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Наголошує, що факт вчинення ним порушення правил дорожнього руху не доведений відповідачем належними і достовірними доказами, категорично заперечує обставини керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року у справі №466/2165/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. В доводах апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Наголошує, що факт оскарження позивачем Постанови до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в порядку, визначеному статтею 288 КУпАП не може слугувати підставою для позбавлення права на звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки статтею 55 Конституції України гарантовано право кожному на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідач відзиву на апеляцій скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Постанова була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку, таким чином він скористався своїм правом на оскарження такої, з огляду на що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24.02.2018 о 21 год. 00 хв. рухаючись у м. Львові по вул. Шевченка, 352, ОСОБА_1, керував транспортним засобом AUDI S3, номерний знак НОМЕР_1, у якого у темну пору доби був не освітлений номерний знак, а саме не світила одна лампа освітлення номерного знаку, чим порушив вимоги підпункту «в» пункту 2.9 розділу 2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

За цим фактом, т.в.о. командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Стуковим А.М. винесено Постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погодившись із зазначеною Постановою, позивач звернувся до Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції зі скаргою про перегляд такої. Згідно рішення «Про результати розгляду скарги на постанову» від 12.03.2018 №С-38/41/12/01/2018 скарга позивача залишена без задоволення, а Постанова - без змін.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

Найперше, що стосується тверджень суду першої інстанції, який вказав, що оскільки Постанова була оскаржена позивачем до Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції, то відповідно позивач скористався своїм правом на оскарження такої, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими, необґрунтованими та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також слід зауважити, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Факт оскарження позивачем Постанови до Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції не може слугувати підставою для позбавлення права позивача на оскарження Постанови до адміністративного суду, оскільки це суперечить приписам Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, КАС України, якими гарантоване право особи на судовий захист.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9 розділу 2 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

За змістом ч.6 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття ж 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху за частинами 1, 2, 3 ст.122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту позовної заяви та диску з відеофіксацією, здійсненою т.в.о. командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Стуковим А.М. з нагрудної бодікамери, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу інкримінується адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП, яке позивач не визнав. Одночасно судом встановлено, що з проглянутого відеозапису видно, що номерний знак позивача був освітлений однією лампою, в той час коли інша лампа освітлення номерного знаку не світила, що також відображено і в оскаржуваній Постанові.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 №710 затверджено «Вимоги до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методи такої перевірки» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.12.2012 за №2169/22481). Додатком 1 до вказаних Вимог є Вимоги щодо перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, його складників, пп.8.2 п.8 «Зовнішні світлові прилади» яких визначено, що технічний стан зовнішніх світлових приладів ТЗ категорій M, N, O має відповідати вимогам виробника, Європейської угоди-1, Правил ЄЕК ООН № 48, доданих до Угоди-2, ПДР-5, вимогам пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010.

Пунктом 6.1 ДСТУ 3649:2010 визначено, що обов'язковою для всіх категорій транспортних засобів є наявність ліхтаря освітлення номерного знаку білого кольору у кількості не менше ніж 1.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги всі обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки санкція вказаної статті передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, з неосвітленим номерним знаком, в той час, коли у розглядуваній справі номерний знак транспортного засобу позивача був освітлений однією лампою, що відповідає вимогам п.6.1 ДСТУ 3649:2010. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення позивачем вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлено, що прийняттям спірної Постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КУпАП, право позивача на всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП фактично охоплюються вимогами про скасування Постанови, а тому додаткового вирішення не потребують, через що в цій частині заявлений позов задоволенню не підлягає. Таким чином, заявлений позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.02.2018 Серія БР №895640 є підставним та обґрунтованим, оскільки факт скоєння позивачем правопорушення не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи; решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Стукова А.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.02.2018 Серія БР №895640 і справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар