Справа № 389/73/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року

м. Київ

справа №389/73/15-а

адміністративне провадження №К/9901/4801/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Знамянської Другої селищної ради Кіровоградської області на постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року (головуючий суддя Український В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року (головуючий суддя Чабаненко С.В., Іванов С.М., Шлай А.В.) у справі №389/73/15-а за позовом ОСОБА_3 до Знамянської Другої селищної ради Кіровоградської області, третя особа - Приватне підприємство «Каунас», про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування заподіяної моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Знам'янської Другої селищної ради, яка полягала у не передачі йому земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0796 га з кадастровим номером НОМЕР_1 із земель житлової та громадської забудови Знам'янської Другої селищної ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- зобов'язати голову Знам'янської Другої селищної ради Знам'янського району Кіровоградської області Філіпенка Сергія Івановича, винести на розгляд чергової сесії Знам'янської Другої селищної ради Знам'янського району Кіровоградської області питання щодо передачі йому, відповідно до ч.2 ст.118 Земельного кодексу України, у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0796 га з кадастровим номером НОМЕР_1 із земель житлової та громадської забудови Знам'янської Другої селищної ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; стягнути з Знам'янської Другої селищної ради Знам'янського району Кіровоградської області на його користь моральну шкоду в розмірі вартості виготовлення технічної документації із землеустрою, що складає 2000 грн.;

- зобов'язати Знам'янську Другу селищну раду Знам'янського району Кіровоградської області публічно вибачитися перед ним через газету Знам'янські вісті.

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Знам'янську Другу селищну раду Кіровоградської області винести на розгляд чергової сесії Знам'янської Другої селищної ради Кіровоградської області питання щодо передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0796 га з кадастровим номером НОМЕР_1 із земель житлової та громадської забудови Знам'янської Другої селищної ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що рішенням сесії Знамянської Другої селищної ради від 9 вересня 2014 року №341 «Про врегулювання земельних відносин», ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0796 га із земель житлової та громадської забудови, що належить йому на праві приватної власності на житловий будинок.

7 жовтня 2014 року, вищеназвана земельна ділянка зареєстрована Управлінням держземагенства у Знам'янському районі з кадастровим номером НОМЕР_1.

4 листопада 2014 року, позивач звернувся до селищної ради з заявою про затвердження розробленої та погодженої у встановленому порядку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0796 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Однак, листом від 18 листопада 2014 року за вих. №15-135/02-22 виконком Знамянської ради повідомив ОСОБА_3 про те, що питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки розглядатись не може, оскільки межі земельної ділянки не погоджено з суміжними власниками.

Позивач 27 листопада 2014 року повторно звернувся до селищної ради з заявою щодо передачі йому у власність земельної ділянки, на що отримав відповідь, з якої вбачається, що його первинна заява розглянута по суті, а повторне звернення від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше звернення вирішено по суті, не передбачене чинним законодавством.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з протиправної бездіяльності Знамянської Другої селищної ради щодо не передачі ОСОБА_3 у приватну власність спірну земельну ділянку, оскільки межі земельної ділянки, яка має бути передана у власність ОСОБА_3, збігаються з існуючими упродовж багатьох років парканом, при цьому, спір між користувачами сусідніх ділянок виник не з приводу меж земельних ділянок, а з приводу невиконання правил добросусідства.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Знамянська Друга селищна рада подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судами обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано, що для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться кадастрова зйомка землі, яка включає, зокрема, і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (ст.198 Земельного кодексу України). Оскільки технічна документація не відповідає вимогам законів та нормативно-правовим актам, питання щодо надання земельної ділянки у власність не могло бути винесене на розгляд чергової сесії до моменту усунення вказаних недоліків. Скаржник зазначає, що в даному випадку має місце спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а не між ОСОБА_5 і Радою, а тому розгляд цієї справи без залучення ОСОБА_6 був неможливим. Крім того, заява про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем до селищної ради не подавалася, а подавалися лише взаємні звинувачення обох сусідів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин восьмої - одинадцятої ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже наведеними нормами права визначено процедуру одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали; і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідною місцевою адміністрацією чи радою, яка дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, в межах розгляду даної справи, судами встановлено, що позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у власність, і відмова у її затвердженні стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) межування земель - комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування;

Статтею 25 наведеного Закону визначені види документації із землеустрою, зокрема, проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, законодавство розрізняє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) як два різних види документації із землеустрою. Відповідно, кожна з них виготовляється в залежності від обставин, вказаних заявником в клопотанні та прийнятих Радою рішень. При цьому, не зважаючи на те, що розроблення таких видів документації направлені на отримання земельної ділянки у власність (користування), кожен з них має свій порядок та особливості, які фактично залежать від того, чи є земельна ділянка сформованою в розумінні Земельного кодексу України з дотриманням усіх умов визначених цим Кодексом (ст.79-1)

Відповідно до частин чотирнадцятої - вісімнадцятої ст.186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:

- Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;

- власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб'єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб'єкти, визначені цією статтею, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб'єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій";

- надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб'єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності. Після отримання такої документації, відповідний орган зобов'язаний протягом десяти робочих днів безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Таким чином, Земельним кодексом України не передбачено право ради взагалі не розглядати питання затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки або проекту землеустрою із подальшою передачею земельної ділянки у власність, а закріплено, що орган місцевого самоврядування зобов'язаний прийняти відповідне рішення (ст. 122 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

В межах розгляду даної справи, судами встановлено та доводами касаційної скарги не спростовано, що Знамянською Другою селищною радою, як компетентним органом у вирішенні земельних питань, не було розглянуто на пленарному засіданні питання про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5, що є порушенням вищенаведених норм чинного законодавства України, у зв'язку з чим, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання селищної ради винести вказане питання на розгляд чергової сесії Знам'янської Другої селищної ради.

При цьому, посилання судів в обґрунтування свого рішення про те, що межі земельної ділянки, яка має бути передана у власність ОСОБА_3, збігаються з існуючими упродовж багатьох років парканом, а спір між користувачами сусідніх ділянок виник не з приводу меж земельних ділянок, а з приводу невиконання правил добросусідства, є безпідставними, оскільки рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою з таких підстав прийнято не було, висновків з посиланням на нормативно-правові акти не надсилалося, а лист щодо неможливості розгляду питання не є належною формою відповідного висновку.

Інші доводи скаржника не впливають на вказані висновки, оскільки фактично стосуються вирішення спору між суміжними землекористувачами в той час, як предметом перевірки були дії (бездіяльність) селищної ради щодо розгляду заяви позивача про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Знамянської Другої селищної ради Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року у справі №389/73/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду