Справа № 826/5630/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2018 року № 826/5630/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Президент - Готель"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2 і №2 ,

За участі представників:

Позивача: Мазур О.В.;

Відповідача: Шпінь В.І., Хоміцький В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Президент-Готель» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2018 № та від 03.04.2018 №2 на загальну суму 8 159 343,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податку на додану вартість та податку на прибуток є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку контролюючого органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до відповідних показників податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 відповідачем, на підставі акту перевірки № 571/26-15-14-02-01/30058128 від 28.12.2017, прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- 2, яким позивачу за порушення п.44.1, 134.1, п.5 ПСБО 15 «Дохід», збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» всього в сумі 18 668 878 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 14 935 102 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 733 776 грн.;

- 2, яким позивачу за порушення п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 4 798 946 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 3 839 157 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 959 789 грн.

В подальшому, рішенням ДФС України від 28.03.2018 №11034/6/99-99-11-01-01-25 від 28.03.2018 первинно винесено податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток №2 від 22.01.2018 скасоване в частині основного зобов'язання в сумі 12 246 783,64 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3 061 696,40 грн.

Підставою для часткового скасування вказаного ППР в порядку апеляційного оскарження, стало те, що ГУ ДФС у м. Києва при обрахунку суми податку на прибуток помилково не було застосовано 18 % ставки податку на прибуток, натомість до суми основного платежу включено всю суму заниженого позивачем доходу за 2016 рік в розмірі 14 935 102 грн.

Як наслідок, на підставі зазначеного вище рішення ДФС України про результати розгляду скарги, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» всього в сумі 3 360 397,50 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 2 688 318 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 372 079,50 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Л.К.О.», ТОВ «Фінстрой».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, вбачається контролюючому органу з огляду на: 1) відсутність у ТОВ «Л.К.О.» господарських можливостей на поставку позивачу олії соняшникової нерафінованої та одночасно наявність у контролюючого органу податкової інформації щодо відсутності факту придбання ТОВ «Л.К.О.» вказаного товару у третіх осіб; 2) відсутність (не надання) до перевірки документів, що підтверджують якість олії соняшникової нерафінованої; 3) відсутність у ТОВ «Фінстрой» належного об'єму трудових ресурсів для виконання підрядних робіт на замовлення позивача; 4) наявність в ЄДРСР ухвали Печерського районного суду міста Києва по справі №757/32261/15-к, в якій зазначено, що досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню №0000361, порушеному за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 205, 212 КК України встановлено, що невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності формували податковий кредит через ТОВ «Фінстрой».

Інших обставин збільшення позивачу суми грошового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

За таких обставин, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності діяльності контрагента позивача, яка (фіктивність), встановлена в акті перевірки з огляду на наявність в ЄДРСР інформації про досудове розслідуванням по кримінальному провадженню, порушеному за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 205, 212 КК України, щодо неправомірного формування податкового кредиту ТОВ «Фінстрой», не сприймаються судом, як преюдиційна обставина, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача, було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

Разом з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин по справі, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Між позивачем (покупець) і ТОВ «Л.К.О.» (постачальник) укладено три однотипні договори поставки №0209/16 від 02.02.2016, 0104/2 від 01.04.2016, 0902/16 від 09.02.2016, відповідно до умов яких постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар на умовах, визначених договором.

Кількість, асортимент, ціна товару, терміни передачі й оплати, а також місце постачання товару визначаються у відповідних додатках до договору.

За змістом п.2.5 Договорів, постачальник відповідно до ст. 667 Цивільного кодексу України може зберігати товар покупця до моменту його вивозу на власних/орендованих складах протягом 90 днів. Вартість зберігання врахована у вартості товару.

Кожну партію товару супроводжує: рахунок фактура, видаткова накладна, ТТН, податкова накладна (п.2.5 Договорів).

Відповідно до додатку №1 до Договору №0209/16 від 07.09.2016, продавець продає, а покупець купує олію соняшникову нерафіновану не виморожену українського походження, врожаю 2016 року. Кількість товару становить 275 тон. Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару не пізніше 30.09.2016 на умовах EXW - м. Пологи, запорізька область.

Відповідно до додатку №1 до Договору №0104/16 від 19.04.2016, продавець продає, а покупець купує олію соняшникову нерафіновану не виморожену українського походження, врожаю 2015 року. Кількість товару становить 196,36 тон. Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару не пізніше 24.04.2016 на умовах FCA - м. Ніжин, вул. Прилуцька, 2, Чернігівська область.

Відповідно до додатків №№1-4 до Договору №0902/16 від 18.03.2016, продавець продає, а покупець купує олію соняшникову нерафіновану не виморожену українського походження, врожаю 2015 року. Кількість товару становить 345,76 тон. Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару не пізніше дат, вказаних в п.5 додатків до договорів на умовах FCA - м. Ніжин, вул. Прилуцька, 2, Чернігівська область.

Перехід права власності на партій товару за вказаними вище додатками до договорів, оформлено між сторонами видатковими накладними, що скріплені підписами уповноважених осіб та печатками товариств, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.94-97, 102-104, 112-117 том 1).

Безпосередньо факт перевезення товару підтверджується належним чином оформленими ТТН (а.с.128-148 том 1), які містять в собі інформацію про автомобіль, перевізника, замовника (позивач), вантажовідправника (ТОВ «Л.К.О.), а також дають змогу встановити подальший рух товару:

- від пункту завантаження (м. Пологи) на припортовий елеватор ТОВ «Дельта Вілмар» (м. Южний, вул. Індустріальна, 6) з метою відвантаження на експорт згідно експортного контракту №В-FM/1362PO від 07.09.2016, що укладений між ТОВ «БАЗ» та FERAMTA GROUP Inc згідно договору комісії №0902/16-ПО від 02.09.2016, що укладений між ТОВ «БАЗ» та ПАТ «Президент-Отель» в квоту Альфа Трейдинг згідно контракту РО 1362 (а.с.206-207 том 2);

- від пункту завантаження (м. Ніжин) на припортовий елеватор ТОВ «Дельта Вілмар» (м. Южний, вул. Індустріальна, 6) з метою відвантаження на експорт згідно експортного контракту №В-АО/1200-РО від 17.03.2016, що укладений між ТОВ «БАЗ» та Agrolux Organization згідно договору комісії №0317/16-П від 17.03.2016, що укладений між ТОВ «БАЗ» та ПАТ «Президент-Отель» в квоту Альфа Трейдинг згідно контракту РО 1200 (а.с. 212-213 том 2).

В той же час, оскільки всі без виключення ТТН містять підписи відповідальних осіб, дату та час заїзду автомобіля на елеватор, скріплені печаткою ТОВ «Делта Вілмар», що підтверджує прийняття товару елеватором ТОВ «Делта Вілмар», з виробничих потужностей якого у квоті Альфа Трейдинг придбаний позивачем у ТОВ «Л.К.О.» товар в подальшому відвантажувався на експорт, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність ділової мети у позивача для отримання прибутку за наслідками господарських операцій з ТОВ «Л.К.О.» шляхом подальшої реалізації товару на експорт третім особам.

Безпосередньо факт відвантаження товару на експорт підтверджується належним чином завіреними копіями ВМД, які наявні в матеріалах справи (а.с.142-155, 204-205, 208-211, 215-216 том 2).

Податковий кредит сформовано ПАТ «Президент-Готель» на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних ТОВ «Л.К.О.», копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 118-127 том 1).

Стосовно не надання позивачем до перевірки документів щодо якості товару, представник позивача зазначив, що оскільки оригінали сертифікатів про якість товару передавались наступним покупцям Товару з відповідними партіями товарів, внаслідок чого оригінали сертифікатів на товаристві не збереглись, за відсутності обов'язку збереження таких документів, відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України, враховуючи позаплановість проведення контрольного заходу, на час перевірки у ПАТ «Президент-Готель» була відсутня можливість надати такі товаросупровідні документи.

В той же час, на підтвердження товарності господарських операцій з поставки олій, позивачем до матеріалів справи надано копії сертифікатів якості (а.с.192-203 том 2), які містять в собі інформацію про виробника, місце навантаження на розвантаження товару, масу олії, що відповідають даним про поставку партій товару, які містяться в додатках до договорів та ТТН.

Посилання відповідача на відсутність у контролюючого органу інформації про придбання ТОВ «Л.К.О.» соняшникової олії у третіх осіб з метою подальшого продажу цієї олії позивачу та відсутності у вказаного контрагента господарських можливостей на зберігання олії, судом відхиляються, адже можливість виконання постачальником (ТОВ «Л.К.О.») п.1.1 Договорів поставки, в частині обов'язку ТОВ «Л.К.О.» передати у власність позивача Товар, може бути забезпечена не лише та виключно шляхом попереднього придбання такого товару ТОВ «Л.К.О.» у третіх осіб, інформація про що, дійсно, мала б своє відображення в ЄРНП, а й шляхом реалізації ТОВ «Л.К.О.» обов'язків комісіонера в рамках відповідного договору комісії, чого контролюючим органом під час перевірки не досліджувалось.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Л.К.О.».

Надаючи правову оцінку правомірності формування позивачем спірних показників податкової звітності за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ «Фінстрой», Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

27 жовтня 2015 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Фінстрой» (підрядник) укладено договір підряду №27/10-15 (а.с.149-152 том 1), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти вказані роботи і оплатити їх.

Обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами. Зазначені додатки складаються на підставі дефектного акту на об'єкт, що також є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1 договору, Об'єктом визначено - Будівля ресторану (блок харчування) майнового комплексу «Президент-Готель» по вул. Госпітальній, 12 у Печерському районі м. Києва.

Дефектним актом до даного договору (а.с.154-155 том 1), що затверджений директором позивача та скріплений печаткою, затверджено необхідний обсяг робіт і витрат, що необхідні для аварійного ремонту покрівлі будівлі ресторану.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими: підсумковою відомістю ресурсів (а.с.153, 156-162, 169-176 том 1); розрахунком загальновиробничих витрат до локального кошторису (а.с.163-167, 186-190 том 1); протоколом погодження договірної ціни (а.с.168 том 1); локальним кошторисом на будівельні роботи (а.с.177-185 том 1); актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 ф.КБ-2в (а.с.63-69 том 2).

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних (а.с. 104-107, 112-113 том 2).

Крім того, 28 жовтня 2015 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Фінстрой» (підрядник) укладено договір підряду №28/10-15 (а.с.192-195 том 1), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти вказані роботи і оплатити їх.

Обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами. Зазначені додатки складаються на підставі дефектного акту на об'єкт, що також є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1 договору, Об'єктом визначено - Будівля готелю (житловий корпус) майнового комплексу «Президент-Готель» по вул. Госпітальній, 12 у Печерському районі м. Києва.

Дефектним актом до даного договору (а.с.196 том 1), що затверджений директором позивача та скріплений печаткою, затверджено необхідний обсяг робіт і витрат, що необхідні для ремонту.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими: підсумковою відомістю ресурсів (а.с.197-203, 209-215 том 1); розрахунком загальновиробничих витрат до локального кошторису (а.с.204-207, 224-227 том 1); протоколом погодження договірної ціни (а.с.208 том 1); локальним кошторисом на будівельні роботи (а.с.177-185, 216-223 том 1); актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 ф.КБ-2в (а.с.70-77 том 2).

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних (а.с. 100-101, 108-109 том 2).

29 жовтня 2015 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Фінстрой» (підрядник) укладено договір підряду №29/10-15 (а.с.229-232 том 1), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти вказані роботи і оплатити їх.

Обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами. Зазначені додатки складаються на підставі дефектного акту на об'єкт, що також є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1 договору, Об'єктом визначено - Будівля кіноконцертного залу майнового комплексу «Президент-Готель» по вул. Госпітальній, 12 у Печерському районі м. Києва.

Дефектним актом до даного договору (а.с.233-234 том 1), що затверджений директором позивача та скріплений печаткою, затверджено необхідний обсяг робіт і витрат, що необхідні для ремонту.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими: підсумковою відомістю ресурсів (а.с.235-242, 249-256 том 1); розрахунком загальновиробничих витрат до локального кошторису (а.с. 243-247, 268-272 том 1); протоколом погодження договірної ціни (а.с.247 том 1); локальним кошторисом на будівельні роботи (а.с.257-267 том 1); актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 ф.КБ-2в (а.с.78-86 том 2).

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних (а.с. 96-99 том 2).

26 жовтня 2015 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Фінстрой» (підрядник) укладено договір підряду №26/10-15 (а.с.1-4 том 2), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти вказані роботи і оплатити їх.

Обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами. Зазначені додатки складаються на підставі дефектного акту на об'єкт, що також є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1 договору, Об'єктом визначено - Будівля автостоянки (автостоянка у цокольному поверсі житлового корпусу) майнового комплексу «Президент-Готель» по вул. Госпітальній, 12 у Печерському районі м. Києва.

Дефектним актом до даного договору (а.с.5 том 2), що затверджений директором позивача та скріплений печаткою, затверджено необхідний обсяг робіт і витрат, що необхідні для ремонту.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими: підсумковою відомістю ресурсів (а.с.6-10, 13-17 том 2); протоколом погодження договірної ціни (а.с.11-12 том 2); локальним кошторисом на будівельні роботи (а.с.18-22 том 2); актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 ф.КБ-2в (а.с.56-62 том 2).

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних (а.с. 102-103, 110-111, 114-115 том 2).

09 листопада 2015 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Фінстрой» (підрядник) укладено договір підряду №09/11-15 (а.с.24-27 том 2), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти вказані роботи і оплатити їх.

Обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами. Зазначені додатки складаються на підставі дефектного акту на об'єкт, що також є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1 договору, Об'єктом визначено - Земельна ділянка майнового комплексу «Президент-Готель» по вул. Госпітальній, 12 у Печерському районі м. Києва.

Роботами за даним договором є - аварійний ремонт покриття та усунення ерозії ґрунту на Об'єкті будівництва.

Передумовою укладення вказаного договору стало те, що 04.10.2015 Комунальним підприємством «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» видано Припис (а.с.94 том 2), яким позивача зобов'язано негайно провести обстеження системи дощової каналізації і організації поверхневих стоків на території готелю; провести до робочого стану систему поверхневого водовідведення та забезпечити постійне технічне обслуговування, виконати роботу з ремонту твердого покриття території; відновити профіль прилеглого схилу шляхом засипання вимивин.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими: підсумковою відомістю ресурсів (а.с.38-51 том 2); протоколом погодження договірної ціни (а.с.28 том 2); локальним кошторисом на будівельні роботи (а.с.29-37 том 2); розрахунком загальновиробничих витрат (а.с.52-55 том 2); актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 ф.КБ-2в (а.с.88-93 том 2).

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформленої податкової накладної (а.с. 116-117 том 2).

Посилання контролюючого органу на відсутність у ТОВ «Фінстрой» належного об'єму трудових ресурсів для виконання підрядних робіт на замовлення позивача, судом відхиляються, за наявності у ТОВ «Фінстрой» відповідної ліцензій №180341 від 09.11.2012, про що зазначено в преамбулі кожного з договорів підряду.

До того ж, як вже зазначалось, підрядник відповідно до умов п.2.1 Договорів має право залучати третіх осіб до виконання будівельних робіт.

Разом з цим, суд приймає до уваги те, що акт перевірки не містить в собі жодних зауважень до оформлення наданих до перевірки документів по взаємовідносинам позивача з контрагентами та не містить зауважень до змісту і обсягу відображених в первинних документах господарських операцій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до кладу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та видаткових накладних, актів приймання-передачі товару, дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались/зменшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ та податку на прибуток, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності на підставі зазначених вище досліджених судом господарських операцій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2018 №2 та від 03.04.2018 №2 складені Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ" (ідентифікаційний , адреса: 01023, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГОСПІТАЛЬНА, будинок 12) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 122 390,15 (сто двадцять дві тисячі триста дев'яносто грн 15 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 27.06.2018

Суддя П.О. Григорович