Справа № 804/1141/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року Справа № 804/1141/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представника позивача ОСОБА_1,
представникыв відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товару від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, -
У судове засідання 21.03.2018 року зявились представник позивача та представники відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» та компанією Guangzhou Oct Glassware Industrial Co., LTD укладено контракт № 3003-GL/CH від 28.04.2016 року, за яким продавець поставляє, а покупець купує товар партіями, у відповідності до вимог, на умовах та за ціною, що визначені у специфікаціях.
Згідно специфікації № 5-ОСТ від 27.07.2017 року до контракту, продавець зобовязується поставити товар:
11.10.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» подано до Дніпропетровської митниці ДФС митну декларацію № UA110150/2017/221138 на товар:
Для митного оформлення позивачем були подані наступні документи:
- зовнішньоекономічний контракт № 3003-GL/СН від 28.04.2016 р.;
- специфікацію № 5-ОСТ від 27.07.2017 р.;
- рахунок-фактуру (інвойс) № OCTGZC11708010 від 07.08.2017 р.;
- платіжні документи: Swift від 02.08.2017 р. та Swift від 28.08.2017 р.;
- коносамент № 8NF1712 від 03.10.2017 р.
- договір транспортного експедирування № 1693 від 20.08.2011 р.;
- CMR № 1693 від 20.08.2011 р.;
- рахунок-фактуру від 11.10.2018 р. № 1838;
- рахунок-фактуру від 11.10.2018 р. № 1838/1;
- генеральний договір добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р. №1г6д;
- заяву на страхування № 3548 від 10.08.2017 р.
Також, позивачем до митного органу було подано додаткові документи:
- додаткову угоду № 8/05 від 03.05.2017 р. до договору транспортного експедирування № 1693 від 20.08.2011 р.;
- переклад митної декларації країни відправлення;
- додаткову угоду № 2 від 30.05.2017 р. до контракту № 3003-GL/CH
- прайс-лист б/н від 14.07.2017 р. від продавця оцінюваних товарів;
- Додаткову угоду № 2 до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 01г6д від 13.10.2017 р.;
- Угоду на перевезення вантажів № 25/14 від 25.09.2014 р.;
- лист № 1838 від 13.10.2017 р.;
- рахунок № 1838/1 від 11.10.2017 р.
За результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товару із застосуванням резервного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на рівні 1,3987 дол. США за шт.
Позивачем товар був випущений у вільний обіг за МД від 19.10.2017 року № UA110150/2017/221931 та надані фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення грошової застави у розмірі вищезазначених різниць.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд вказує, що відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Так, з рішення про коригування митної вартості від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 вбачається, що підставою для його прийняття є результат митного контролю щодо правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) згідно статті 54 Митного кодексу України.
В результаті такого контролю встановлено:
1. Додаткові документи (рахунки, накладні та ін.) видані особами, яких було долучено експедитором для виконання Договору на транспортно-експедиторське обслуговування та документи, які підтверджують сплату зборів (обовязкових платежів), які було сплачено ТОВ «І.Т.С. ЛТД» або ТОВ «Градологістик» при виконанні Договору не надано до митного оформлення.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Документи (рахунки, накладні та ін.) видані особами, яких було долучено експедитором для виконання Договору на транспортно-експедиторське обслуговування та документи, які підтверджують сплату цими особами зборів (обовязкових платежів) відсутні в переліку як основних так і додаткових документів, визначеному ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, які декларант має подати митному органу для підтвердження митної вартості товару, а органу доходів і зборів заборонено вимагати від декларанта подання цих документів. Представником позивача пояснювалось, що він не має жодних договірних відносин із третіми особами, які були залучені експедитором для виконання договору на транспортно-експедиторське обслуговування, у звязку з чим у позивача відсутні документи (рахунки, накладні та ін.) видані цими особами та документи, які підтверджують сплату ними зборів (обовязкових платежів), внаслідок чого, позивач через обєктивні причини був позбавлений можливості надати відповідачу ці документи під час митного оформлення товару.
Крім того, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 та під час розгляду справи відповідач не вказав, яким чином відсутність цих документів унеможливлює визначення митної вартості товару за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
З цього приводу суд зазначає, що специфікацією № 5-ОСТ від 27.07.2017 р. до контракту № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р. сторони погодили, що товар постачається на умовах поставки FOB-Ляньюньган/FOB-LIANYUNGANG.
Умовами контракту № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р. визначено, що продавець поставляє, а покупець купує товар партіями, у відповідності до вимог, на умовах та за ціною, що визначені у специфікаціях.
Також, додатковою угодою № 2 до контракту № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р. визначено, що ціна на товар визначається на умовах FOB-Нанджин і включає вартість навантаження товару у продавця, вартість пакування, маркування, не включаючи податки на території України, якщо інші умови не визначені у специфікації.
Доводи відповідача, що постачання товару на умовах поставки FOB-Ляньюньган/FOB-LIANYUNGANG суперечить умовам контракту судом відхиляються, оскільки контракт № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р. має посилання на специфікацію, а специфікацією № 5-ОСТ від 27.07.2017 р. до контракту № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р. сторони погодили, що товар постачається на умовах поставки FOB-Ляньюньган/FOB-LIANYUNGANG.
Отже, зважаючи на умови контракту № 3003-GL/CH від 28.04.2016 р., в рамках якого поставлено спірний товар, позивачем вірно та обґрунтовано розраховано транспортні витрати з урахуванням умов поставки товару FOB-Ляньюньган/FOB-LIANYUNGANG, а не FOB Ninjing/FOB-Нанджин, як це вказує відповідач.
3. Пунктом 1.2 договору транспортного експедирування від 20.08.2011 року № 1693 передбачено наявність Заявки на перевезення вантажу з переліком послуг та інформацією про них, зразки якої наведенні в доповненнях №№ 1 та 2 до договору. Серед документів, наданих до митного оформлення, відсутні Заявка та вказані доповнення до договору.
Представником позивача в ході розгляду справи підтверджено, що доповнення № 1 до Договору Сторонами не оформлювалося, тому у позивача була відсутня можливість надати його відповідачу.
4. До митного оформлення надано заяву на страхування № 3548, де страхувальником вантажу виступає покупець ТОВ «АТБ-маркет». Страхування покриває від завантаження вантажу у пункті відправлення Lianyungang до пункту призначення - Дніпро. Відповідно наданої зави № 3548 від 10.08.2017 до договору №01г6д страховий тариф складає 0,045% - 196,29 грн. Зазначену страхову суму, згідно відомостей ВМВ, декларантом додано як складову митної вартості товару. Відповідно до п. 2.5 договору страхування страхова сума складає 0,05 % або 218,10 грн. від страхової суми 436 209,37 грн., що не відповідає відомостям у наданій заявці на страхування 196,29 грн. - 0,045% , таким чином декларантом невірно здійснено розрахунок складових митної вартості.
З цього приводу суд зазначає, що 01.02.2016 р. між ТОВ «АТБ-маркет» та АТ «СК «АХА Страхування» укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів № 01г6д. 01.02.2017 р. Також, ТОВ «АТБ-маркет» та АТ «СК «АХА Страхування» було підписано Додаткову угоду № 2 до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 01г6д від 01.02.2016 р., якою пункт 2.5. Договору викладено в наступній редакції: страховий тариф 0,045 % від страхової суми відповідно до п. 2.3. Договору. 10.08.2017 р. сторонами було підписано заяву на страхування окремого перевезення вантажу № 3548, якою узгодили умови страхування окремого перевезення вантажу за інвойсом від 07.08.2017 р. № OCTGZCI1708010, а саме: страхова сума, грн. 436209,37 грн., страховий тариф, % - 0,045, страховий платіж, грн. 196,29 грн.
З урахуванням наведеного, декларантом до складової митної вартості були включені витрати на страхування у розмірі 196,29 грн., що відповідає умовам укладеного Генерального договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р. № 01г6д, з урахуванням Додаткової угоди угоду № 2 до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 01г6д від 01.02.2016 р., та заяви на страхування окремого перевезення вантажу № 3548 від 10.08.2017 р. Зазначені документи у повному обсязі були надані позивачем під час митного оформлення товару.
5. Банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг до митного оформлення не надавались.
З цього приводу суд зазначає, що 20.08.2011 р. між ТОВ «АТБ-маркет» (Клієнт) та ТОВ «Градологістик» (Експедитор) укладено договір транспортного експедирування від 20.08.2011 р. № 1693.
Відповідно до п. 3.1. вказаного договору 3 оплата послуг експедитора по цьому договору та додаткових витрат експедитора здійснюється клієнтом в безготівковій формі у гривні на підставі рахунку та акту здачі-приймання наданих послуг, підписаного сторонами. Клієнт зобовязаний оплатити послуги та додаткові витрати Експедитора протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів після підписання обома сторонами акту здачі приймання наданих послуг та отримання від Експедитора оригіналу рахунку на оплату послуг (пункт 3.4. Договору).
11.10.2017 р. ТОВ «АТБ-маркет» (Клієнт) та ТОВ «Градологістик» (Експедитор) підписані акти прийому-передачі наданих послуг № 1838 та № 1838/1 згідно з Договором № 1693 від 20.08.2017 р. Отже, оплата експедиційних послуг клієнтом, згідно з пунктами 3.1, 3.4. Договору № 1693, мала бути здійснена клієнтом до 31.10.2017 р.
Платіжними дорученнями від 25.10.2017 р. № 308521 та № 308519 ТОВ «АТБ-маркет» підтверджено оплату ТОВ «Градологістик» (Експедитор) наданих по Договору № 1693 експедиційних послуг.
Митне оформлення товару здійснювалося позивачем у період з 11.10.2017 р. по 19.10.2017 р., транспортно-експедиційні послуги щодо перевезення товару за Договором № 1693 були оплачені позивачем 25.10.2017 р.
Отже, на момент митного оформлення товару транспортно-експедиційні послуги щодо перевезення товару за Договором № 1693 не були оплачені позивачем, у звязку з чим позивач не міг надати відповідачу банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, внаслідок їх відсутності.
За сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1, а наведені мотиви не свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Жодна із вказаних у рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 підстав не відповідає критеріям, встановленим частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, які надають митному органу право на проведення коригування митної вартості.
Суд зазначає, що митну вартість підтверджують саме основні документи, визначені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, які містять відомості про ціну товару, та на підставі яких позивачем визначалась митна вартість. Тому, зауваження лише до додаткових документів, які не стосуються відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не можуть бути правомірною підставою коригування митної вартості.
Відносно визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 3 статті 55 Митного кодексу України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року затверджено форму рішення про коригування митної вартості товарів, правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. У відповідності із зазначеним порядком, в графі 33 рішення «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалась митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту), а також перелік документів, що повинні підтвердити ті обставини, що викликали сумнів у достовірності наданої інформації.
В рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 відповідачем не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом. Відповідачем не конкретизовано підстави незастосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів. Загальні посилання на норми Митного кодексу України щодо причин незастосування цього методу не є належним обґрунтуванням прийнятого відповідачем рішення. Відсутність у митниці інформації про продаж ідентичних товарів - прийняту органом доходів та зборів не є належною підставою для незастосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів.
У рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1 відповідачем зазначено, що у органу ДФС наявна інформація за якими ввезений подібний товар із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) на рівні 1,398652 дол/шт за ЕМД від 21.08.2017 р. UA100110/2017/102216. Митна вартість, визначена митницею, згідно з положеннями ст. 60 МКУ та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органом доходів та зборів митних вартостях за якими ввезений аналогічний товар за ЕМД від 21.08.2017 р. № UA100110/2017/102216 на рівні 2,2558 дол/кг. Відповідач не порівнює характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, Відповідач не порівнює комерційні умови та умови поставки цих товарів, та не зазначає, з яких міркувань виходив останній, зазначаючи, що оцінюваний товар та товар за ЕМД від 21.08.2017 р. № UA100110/2017/102216 є подібним (аналогічним) товаром.
21.08.2017 р. № UA100110/2017/102216 (товар 11) та не є максимально наближеним до нього.
Відповідно до частини 1 статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч. 3 ст. 60 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 60 Митного кодексу України ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Таким чином, товар за ЕМД № UA110150/2017/221138 (товар 1) не є подібним (аналогічним) товару за ЕМД від 21.08.2017 р. № UA100110/2017/102216 (товар 11) і у відповідача були відсутні підстави для коригування митної вартості товару за ЕМД № UA110150/2017/221138 (товар 1) із застосуванням методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо аналогічних (подібних) товарів з урахуванням митної вартості товару за ЕМД від 21.08.2017 р. № UA100110/2017/102216 (товар 11).
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 К Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
У відповідності до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного контракту, суд доходить висновку, що позивач має та надав суду необхідні документи за результатами розгляду яких можливе проведення обчислення заявленого рівня митної вартості, які в сукупності з іншими доказами свідчать про правомірне визначення позивачем митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, натомість доводи митного органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, митний орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що подані документи не підтверджують заявлену вартість товару, а вартість витрат на перевезення товару до митної території України та витрат на страхування, які є складовою митної вартості товару, не врахована декларантом.
На підставі викладеного, за умови відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем рішень, рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA110150/2017/200037/1 від 19.10.2017 року та картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення № UA110150/2017/0011 є протиправними та підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 4435,43 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 285371 від 06.02.2018 року (а.с. 3).
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 4435,43 грн. підлягає стягненню з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 21 березня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 02 квітня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19.10.2017 р. № UA110150/2017/200037/1.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4435,43 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_4