Справа № 813/1432/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/1432/18
У Х В А Л А

з питань відводу

09 липня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді А.Г. Гулика у справі № 813/1432/18, -

у с т а н о в и в:

06.07.2018 до Львівського окружного адміністративного суду за вх. № 21021 надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді А.Г. Гулика у адміністративній справі № 813/1432/18 за позовом ОСОБА_1 до голови Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку заяву передано для розгляду судді Качур Р.П.

ОСОБА_1 зазначив про заявлення відводу судді А.Г. Гулику на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КАС України.

Вказане обґрунтовує незаконною відмовою в доступі до правосуддя на підставі ухвали про відстрочення сплати судового збору, якою встановлено важкий матеріальний стан позивача, що унеможливлює ним сплату такого, та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Однак, з ненаведених підстав, суддя, на переконання заявника, вважає, що на дату прийняття судового рішення по суті майновий стан ОСОБА_1 покращиться та буде достатнім для сплати відстроченого судового збору. Істотною обставиною є те, що у разі незадоволення адміністративного позову позивача, він буде змушений сплатити судовий збір, що він не у змозі здійснити через майновий стан.

Як зауважив ОСОБА_1, його великий судовий досвід свідчить, що за існуючих реалій, є існує вірогідність прийняття судового рішення на користь відповідача, вищої посадової особи держави Україна, за обставин коли судове рішення, у разі дотримання судом вимог закону, мас бути ухваленим на користь позивача.

Обставиною, яка свідчить про це є те, що судова справа є дуже соціально значимою, резонансною та принциповою (прецедентною), стосується практично кожного громадянина держави Україна і відповідач, вища посадова особа, вкрай зацікавлена як у відкликанні позву ОСОБА_1, так і у незадоволенні останнього, а також у створенні небажання іншим оскаржувати її дії та рішення.

Таким чином, як зазначив ОСОБА_1, створено умови як для примушування його відкликати адміністративний позов, так і для фінансового покарання його, у вигляді сплати судового збору, за намір відстоювати свої права перед вищою посадовою особою держави шляхом звернення до суду.

Таке рішення (ухвала) прийнято суддею в умовах можливості, за встановлених в ухвалі обставин, звільнити його повністю від сплати судового збору.

Відповідно, наведене свідчить про порушення суддею неупередженості на користь відповідача, вищої посадової особи держави, шляхом організації позивачу обмежень його права на доступ до правосуддя за майновою ознакою. Позивач зауважив, що він не вперше зустрічає таку судову практику стосовно нього, при зверненні за судовим захистом від фактів порушення закону - важливими посадовими особами державної влади.

За наведених обставин вважає незаконною організацію та розгляд справи наведеним головуючим суддею, А.Г. Гуликом, і просив задовольнити цю заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Щодо вказаної заяви судом встановлено таке.

16.04.2018 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до голови Верховної Ради України, в якому позивач просить суд:

- визнати дії відповідача як головуючого при організації розгляду та прийняття Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»/ «Про державні фінансові гарантії надання медичних послуг та лікарських засобів" (законопроект №6327) такими, що призвели до порушення конституційного права позивача на охорону здоров'я (ст.49 Конституції України);

- визнати протиправними дії відповідача при підписанні та поданні на підпис Президенту України вказаного Закону України та такими, що порушують право позивача на охорону здоров'я (ст.49 Конституції України);

- зобов'язати відповідача відкликати свій підпис під вказаним Законом України;

- відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду (справедливу сатисфакцію - згідно з методологією Європейського суду з прав людини);

- зобов'язати відповідача організувати публікацію Законів на сайті Верховної Ради України, яку він має підписати та подати на підпис Президенту України.

Цю справу передано для розгляду судді Гулику А.Г.

Ухвалою суду від 21.05.2018 клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено частково; відстрочено сплату ОСОБА_1 судового збору у справі за його позовом до голови Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди - до ухвалення судового рішення у справі. В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Ухвалою суду від 21.05.2018 провадження у цій справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_1 вважаючи, що у справі № 813/1432/18, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, є підстави для відводу судді А.Г. Гулика, подав відповідну заяву до суду.

Ухвалою суду від 04.07.2018 відмовлено у заяві про відвід та передано таку для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для її розгляду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю заяву про відвід передано для розгляду судді Качур Р.П.

Розглядаючи заяву про відвід, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у ст. 36 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 40 КАС України, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

Позивачем заявлено відвід судді Гулику А.Г. з покликанням на наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та об'єктивності. Заява мотивована тим, що суддя А.Г. Гулик чинив перешкоди у допуску позивача до суду, не звільнив його від сплати судового збору, а відстрочив сплату такого до винесення рішення у справі № 813/1432/18, який позивач не буде в змозі сплатити.

Суд звертає увагу заявника на ч. 4 ст. 36 КАС України, де зазначається, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Покликання заявника на п. 2 ч. 1 ст. 36 КАС України не звільняє його від обов'язку надання доказів упередженості судді для цілей цього відводу, зважаючи на те, що жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у заяві не надано.

Аналізуючи підстави поданої заяви про відвід, суд зазначає, що незгода позивача із процесуальними рішеннями суду та діями судді у даній адміністративній справі, є формою реалізації процесуальних та позапроцесуальних прав позивача. Відтак, сумнів у неупередженості судді у зв'язку із вчиненням процесуальних дій та прийняття рішень у справі, не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ'єктивність суду.

Крім того, при вирішенні питання про відвід судді, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" від 17.07.1997 року, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. п. 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 року, "для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності".

Водночас, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії».

Суд наголошує, що при вирішенні того, чи є у цій конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя може бути небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та п. 58 рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» від 07.08.1996 року).

Як зазначалося, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;.

Тому, для відведення судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Водночас, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування упередженості, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Гулика А.Г., не містить правового обґрунтування підстав відводу головуючому судді, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 36, 39, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Гулика А.Г. у справі № 813/1432/18 за позовом ОСОБА_1 до голови Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Качур Р.П.