Справа № 582/1404/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Головуючий І інстанції: Жмурченко В.Д.
Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

27 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 582/1404/17

Харківський апеляційний адміністративний суд
колегія суддів у складі:
Головуючого судді Бартош Н.С.,
Суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.
за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.
за участю:
представника відповідача Пономаренка В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України (Східний територіальний юридичний відділ) та Сумського обласного військового комісаріату на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області (суддя Жмурченко В.Д.) від 09.02.2018 р. (повний текст рішення складений 19.02.2018 р.) по справі № 582/1404/17
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Недригайлівського районного суду Сумської області з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд: визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей; зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядкові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...." та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року; зобов`язати Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги... затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення; зобов`язати Міністерство оборони України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 09.02.2018 р. по справі № 582/1404/17 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядкові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 , одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Порядку затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...." та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 , одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги... затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р. та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Відповідачі не погодившись з рішенням суду першої інстанції та подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом ІІІ групи, проходив військову службу в Радянській Армії з 30.10.1987 року по 24.05.1989 року, брав участь в бойових діях з 03.01.1988 року по 15.05.1988 року у південно-західній частині Чорного моря (а.с. 11,14).
Також встановлено, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2606/ж від 01.11.2016 року в період проходження військової служби позивачем отримано вогнепальні поранення, які за давністю утворення відповідають періоду участі в бойових діях, тобто отриманих у 1988 році (а.с.13).
Згідно з витягу з протоколу засідання № 4567 від 02 листопада 2016 року Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, поранення позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії (а.с.10).
З копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3580 (а.с.15), вбачається, що ОСОБА_1 знаходився в госпіталі з 29.10.2016 по 16.11.2016, у анамнезі хворого зазначено: під час бойових дій у Чорному морі у 1988 році переніс осколкові поранення голови та шиї, контузію головного мозку. У анамнезі бувають судинні кризи змішаного характеру 2-3 на тиждень, 1-2 рази на рік проходить планове лікування.
Позивач звернувся до Недригайлівського районного військового комісаріату із заявою, стосовно можливості виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.13 р. № 975.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.07.2017 року вих. № 11/1427 ОСОБА_1 повідомлено, що йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з ч. 6 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у редакції, яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби у 1989 році, а інвалідність первинно встановлено у 2017 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби, тому документи Департаментом фінансів Міністерства оборони України повернуто без реалізації.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача ОСОБА_1 у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, є такою, що суперечить вимогам закону, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до ч. 1 ст. 382 КАС України встановлення контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 вказаного Закону - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно п.п 6 п. 2 ст. 16 вказаного Закону (в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) - одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, викладеному у постанові від 18.11.2014 р. (справа № 21-446а14) право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і в тому випадку, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період проходження служби.
Судова колегія вважає помилковим вмотивування відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги приписами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення, (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, виходячи з наступного.
На день звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги Закон України № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей діяв із змінами, внесеними Законом України № 5040-VІ Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців. Частиною другою Прикінцевих положень Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Отже, Прикінцевими положеннями Закону № 5040-VI визначена його дія щодо кола осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги). Постанова КМ України № 975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, прийнята на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ(в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Такі норми вказаної постанови звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення. Так, право на отримання грошової допомоги у позивача виникло до набрання чинності Законом № 5040-VI(з дати встановлення інвалідності у 2011 році), проте із заявою про отримання цієї допомоги він звернувся тоді, коли Закон № 2011-ХІІ(яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги) діяв в новій редакції і передбачав, серед іншого, інші розміри такої допомоги (порівняно з попередньою редакцією цього Закону, яка діяла на дату встановлення позивачу інвалідності). За таких обставин позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Прядку № 975).
Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у відповідності з Порядком № 975 з встановленням йому третьої групи інвалідності.
Судова колегія зазначає, що згідно п. 13 Порядку № 975 - керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Згідно п. 15 вказаного Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо Міністерства оборони України. Таким чином, апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.
Щодо позовних вимог в частині покладення обов`язку на ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що позивач в позовній заяві не вказує, які саме протиправні дії або бездіяльність було допущено Сумським обласним військовим комісаріатом, а просить задовольнити позовні вимоги до нього з метою повного захисту порушеного права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не обґрунтував протиправність вчинення Сумським обласним військовим комісаріатом дій, бездіяльності або рішення. В даному випадку зобов`язувати цей орган повторно направити документи з висновком до Міністерства оборони України є безпідставним, тому що в даному випадку існує необхідність повторного перегляду раніше надісланих документів, що були предметом дослідження та прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, Міністерство оборони України має повноваження на звернення до військового комісаріату щодо запиту будь-яких документів необхідних для прийняття рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України, як наслідок, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 року в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України (Східний територіальний юридичний відділ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 09.02.2018 р. по справі № 582/1404/17 задовольнити частково.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 09.02.2018 р. по справі № 582/1404/17 скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядкові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 , одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ...» та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 09.02.2018 р. по справі № 582/1404/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко

Повний текст постанови складений та підписаний 04.07.2018 року.