Справа № 398/2093/18
Суддя: Крімченко С. А.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/2093/18
Провадження №: 2-а/398/91/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" липня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого - Крімченко С.А.,

при секретарі -Куліковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Сидоренка Олега Володимировича про визнання неправомірною та скасування постанови притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення . Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2018 року інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Сидоренком О.В. було винесено постанову серії ЕАА № 433464 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої його, позивача ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення ПДР України , з чим він не згоден .

В оскаржуваній ним постанові зазначено, що 07.06.2018 року о 14 год. 22 хв. він , водій ОСОБА_1, керував автотранспортним засобом ЗІЛ ММЗ 535 НОМЕР_1 та перед початком руху не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу , а саме соломи , що створювала пил та випадала з кузова.Додається відео з боді камери на 00030, 00010, 00021, чим порушив п.22 ПДР - Порушення правил перевезення вантажів.

Вважає дії інспектора неправомірними і вважає, що дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, 07.06.2018 року він дійсно рухався на автомобілі ЗІЛ ММЗ 535 НОМЕР_1 в Олександрійському районі Кіровоградської області на автодорозі М-04 Знам»янка- Луганськ- Ізваріно , де і був зупинений поліцейськими на 35 км автодороги.Рухаючись по автодорозі , ним в кузові даного вантажного автомобіля здійснювалося перевезення вантажу , а саме соломи , зафасованої в окремі тюки, кожний з яких вагою близько 20 кг , які були туго закріплені в кузові ременями для запобігання їх можливому випаданню із кузова під час руху автомобіля. Жодним нормативним актом чи стандартом не встановлено обов'язку транспортування такого вантажу в закритому контейнері чи іншим чином закритому кузові , як і не встановлено окремих вимог до транспортних засобів , якими здійснюється перевезення такого вантажу. Інспектором не дивлячись на його заперечення порушення ПДР , не було зазначено , в чому на його думку, могло б полягати дійсно надійне розташування і кріплення саме такого вантажу для запобігання створення пилу та випаданню з кузова , яке він вважав що мало місце.

Надійне закріплення вказаного вантажу в кузові автомобіля підтверджується зробленими ним фотознімками безпосередньо на місці зупинки його автомобіля відповідачем, які ним приєднані до матеріалів справи.

Вважає, що працівник поліції не має права притягати водія до адмінвідповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може грунтуватися лише на припущеннях працівника поліції.Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення та посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. А якщо працівник поліції відмовився надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив що своїми діями не порушував ПДР України .Не згодний з винесеною постановою з підстав, зазначених в позовній заяві.Просить скасувати винесену відносно нього постанову, так як відповідачем не доведено належними та допустимими доказами його вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не згоден з вимогами позивача та долучив відеозаписи з місця події.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача , вважає що позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п.22.2 ПДР України водій перед початком руху зобов'язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Згідно п.22.3 ПДР України перевезення вантажу дозволяється за умови, що він:

a)не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху;
б)не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним;
в)не обмежує водієві оглядовості;
г)не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою;
ґ)не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Але відповідач не надав доказів правомірності своїх дій, незважаючи на те, що ОСОБА_1 на місці зупинки не визнав свою вину у вчиненні правопорушення , про що свідчать відеозаписи , надані суду відповідачем. З наданих відповідачем відеозаписів з місця події , та переглянутих в судовому засіданні, вбачається , що ОСОБА_1 були роз'яснені його права, зафіксовані бесіди інспектора поліції з ОСОБА_1, направлені на спонукання позивача ОСОБА_1 визнати свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення.Але відповідачем не наданий відеозапис самого порушення ПДР позивачем, про який неодноразово наголошував відповідач при бесіді з позивачем , а саме ненадійність розташування та кріплення вантажу. Крім того, на наданих відеозаписах працівник поліції , зазначаючи , що позивач підняв пил, забруднював своїм багажем проїзну частину і навколишнє середовище, в той же час зазначав, що притягне позивача до адміністративної відповідальності лище за ненадійне кріплення вантажу, а не за забруднення проїзної частини та навколишнього середовища.Не були надані суду також і інші докази на підтвердження вини позивача.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин твердження позивача на заперечення факту вчинення адміністративного правопорушення з мотивів, зазначених в позовній заяві ,заслуговують на увагу.

Таким чином , так як не доведено в судовому засіданні, що водій ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, вина його в вчиненні адмінправопорушення не доведена , то суд вважає за можливе скасувати оскаржувану постанову .

Враховуючи викладене та керуючись ст..ст.7 , ч.1 ст. 122 , 247 , 265 , 282-284, 297 КУпАП, ст. 77, 286 КАС України ,суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАА №433464 від 07 06.2018 року інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Сидоренка Олега Володимировича про накладення на ОСОБА_1адміністративного стягнення в вигляду штрафу в сумі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП .

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя