Справа № 819/1566/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/7/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

позивач: не зявився

відповідач -1 : не зявився

відповідач -2 : не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року (головуючий суддя Дерех Н.В., м. Тернопіль, повний текст постанови складено 11 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобовязати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

27.09.2017 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 внутрішніх справ України (далі відповідача-1, МВС України), Головного управління Національної поліції в Київській області (далі відповідач-2, ГУНП в Київській області) та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 26) просив:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області повторно подати ОСОБА_2 внутрішніх справ України документи та висновок у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у звязку із отриманням ним інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ від 18.08.2016 року;

- зобовязати ОСОБА_2 внутрішніх справ України розглянути матеріали щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивачем було подано за місцем проходження служби усі необхідні для призначення та виплати допомоги документи. Дана обставина також була встановлена ОСОБА_3 Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі №819/1238/16.

Зазначає, що пунктом 15 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію», відтак працівники органів внутрішніх справ, які перейшли працювати в поліцію, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» та в порядку, визначеному ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року, а тому дії відповідачів є неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

ОСОБА_3 Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 (далі апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не в повному обсязі використано способи захисту порушених чи оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, визначених чинним законодавством України, оскільки при невиконанні в добровільному порядку рішення суду про зобовязання вчинити певні дії, позивач міг скористатись способом захисту порушеного права в примусовому порядку, що здійснюється органами державної виконавчої служби.

Проте, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року по справі №819/1238/16, яка набрала законної сили та якою визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо неподання до ОСОБА_2 внутрішніх справ України у 15-ти денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту), висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобовязано Головне управління Національної поліції в Київській області повторно, у відповідності до вимог законодавства розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення йому одноразової грошової допомоги у звязку з отриманням ним інвалідності, захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ від 18.08.2016 р.. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року по справі №819/1238/16 Головне управління Національної поліції в Київській області направило на адресу МВС України матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу. Відтак, дана постанова була виконана Головним управлінням Національної поліції в Київській області в добровільному порядку, у звязку з чим у позивача не було необхідності примусового виконання судового рішення в адміністративній справі.

Звертає увагу апеляційного суду також на те, що звернення позивача із даним позовом зумовило те, що відповідач МВС України в порушення вимог пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 (далі Порядок № 850) не прийнято жодного з рішень про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу. Оскільки, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобовязане було прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Відтак, апелянт просить постанову суд першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідача-1 позовні вимоги в частині, що предявляються до МВС України не визнає. Зазначає, що у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та створенням Національної поліції як центрального органу виконавчої влади, структура та функції ОСОБА_2 внутрішніх справ суттєво реорганізувалися та відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів ОСОБА_2 внутрішніх справ» були ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи ОСОБА_2 внутрішніх справ України та утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції.

Вважає, що оскільки позивач з 06.11.2015 був звільнений з органів внутрішніх справ (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) та з 07.11.2015 проходив службу в органах Національної поліції у статусі поліцейського, МВС України не має повноважень приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги.

Звертає увагу суд на те, що порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах визначених наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4 (зареєстрований в ОСОБА_2 юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293).

Щодо зобовязання МВС розглянути матеріали та затвердити висновок про призначення позивачеві ОГД, вважає що необхідно враховувати абз. 2 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» згідно якого права та обовязки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері. Фінансування виплати ОГД колишнім працівникам міліції забезпечується через Національну поліцію за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції України.

Відтак просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідач 2 у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів ОСОБА_2 внутрішніх справ», відповідно до якої не передбачено правонаступництво Головним управлінням Національної поліції в Київській області Головного управління МВС України в Київській області.

Звертає увагу суд на те, що Головне управління Національної поліції в Київській області є територіальним органом Національної поліції України, а не МВС України. Відповідно до порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, подає до МВС документи, проте в даному випадку це не керівник ГУНП в Київській області.

Вважає, що законодавством не передбачено передання документів до МВС саме Головним управлінням Національної поліції, відтак просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 подав до суд пояснення на відзив відповідача 2, у якому звертає увагу суду на те, що вимогою позивача було лише зобовязати ОСОБА_2 внутрішніх справ України розглянути матеріали щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850, з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених у даній справі.

Вважає, що обрана позивачем форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки втручанням у дискреційні повноваження субєкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобовязання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість субєкта владних повноважень. Просить врахувати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність нова субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.02.2001 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 року № 618 о/с ОСОБА_1М . перебував на службі в поліції.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 274 о/с від 09.06.2016 року старший сержант поліції ОСОБА_1, поліцейський взводу № 4 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС, з 10.06.2016 року звільнений із служби поліції у запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до ч. 2 п. І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років - 17 років 09 місяців 20 днів.

Згідно свідоцтва про хворобу № 167 ЗВ від 25.04.2016 року позивачу підтверджено захворювання, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності внаслідок захворювання, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією від 04 серпня 2016 року. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Проте, листом від 01.09.2016 року за №29/Д-553 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача про те, що законодавством не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі № 819/1238/16 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області щодо неподання до ОСОБА_2 внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту), висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1, зобовязано Головне управління Національної поліції в Київській області повторно, у відповідності до вимог законодавства розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення йому одноразової грошової допомоги у звязку з отриманням ним інвалідності, захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. ОСОБА_3 Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року набрала законної сили, судом апеляційної інстанції її залишено без змін, а судом касаційної інстанції відмовлено у відкритті касаційного провадження .

Даною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі №819/1238/16 встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 поліцейський взводу №4 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС з10 червня 2016 року звільнений із служби в запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до ч.2 п.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію" (наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №274 о/с від 09 червня 2016 року). У відповідності до свідоцтва про хворобу №167/ЗВ від 25.04.2016 року ОСОБА_1М підтверджене захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі № 819/1238/16 Головне управління Національної поліції направило на адресу ОСОБА_2 внутрішніх справ України матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу № 570/109/29-1-17 від 13.07.2017 року.

ОСОБА_2 внутрішніх справ України від 25.07.2017 року №15/2-2625, направленого на адресу Головного управління Національної поліції в Київській області, Департаментом фінансово-облікової політики МВС України матеріали на призначення одноразової грошової допомоги старшому сержанту поліції ОСОБА_1 повернуті без затвердження, оскільки ОСОБА_1 звільнений з поліції, таким чином призначення та виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Головним управлінням Національної поліції в Київській області відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

В подальшому, Головним управлінням Національної поліції в Київській області листом № 615/109/20/1-17 від 01.08.2017 року повідомлено позивача, що подані ГУНП в Київській області документи повернуті без затвердження, оскільки ОСОБА_1 звільнений з поліції, таким чином призначення та виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися ГУНП в Київській області відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними, позивач не використав у повному обсязі всі способи захисту його порушених прав, оскільки при невиконанні у добровільному порядку рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії, позивач міг би скористатися способом захисту порушеного права у примусовому порядку, що здійснюється органами державної виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів із висновком суду першої інстанції не погоджується, на підставі наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), яким врегульовано правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, порядок проходження служби в Національній поліції України, а також питання виплати одноразової грошової допомоги.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону № 565-XII та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850, ОСОБА_3 № 850 відповідно).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (в редакції від 12 березня 2015 року, далі - Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII ОСОБА_3 № 850 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Згідно із частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється ОСОБА_2 внутрішніх справ України (далі - МВС).

Як зазначено вище, з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в ОСОБА_2 юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) поліцейського про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Згідно з пунктом 4 частиною 1 статті 97 Закону № 580-VII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до частини першої статті 99 Закону № 580-VII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII розмір одноразової грошової допомоги поліцейським, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції для інвалідів III групи, становить 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Отже, з урахуванням встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, повязаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, та з урахуванням внесених доповнень до пункту 5 Розділу 1 Порядку № 4, колегія суддів вважає порушеним право позивача на отримання ним одноразової грошової допомоги за приписами частини першої статті 97 Закону № 580-VIII у розмірі встановленому підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з огляду на вище викладені мотиви.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії висловлений Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року, а саме у справі № 554/155/17 та від 13 червня 2018 року у справі № 822/1666/16.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, належним способом захисту права позивача у цій справі є зобовязання Головного управління Національної поліції в Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена з істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, тому така підлягає скасуванню.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ст. ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

ОСОБА_3 Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 819/1566/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо непризначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду ІІІ групи відповідно до вимог Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом ОСОБА_2 внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у звязку з встановленням IIІ групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом ОСОБА_2 внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 05.07.2018 року.