Справа № 826/6/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2018 року № 826/6/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Підприємства з іноземними інвестиціями “Амік Україна”

до

Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про

визнання протиправними та скасування постанов та припису

встановив:

Підприємство з іноземними інвестиціями “Амік Україна” звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис від 06.12.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №167/17/10/26-2/1912/02/2 від 19.12.2017 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №168/17/10/26-3/1912/02/2 від 19.12.2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що мало місце притягнення Підприємства з іноземними інвестиціями “Амік Україна” до відповідальності за діяння, в періоді вчинення якого чинне законодавство не визначало його як правопорушення, а також поза межами строків притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері містобудування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд, враховуючи думку сторін та заявлене клопотання, ухвалив подальший розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, Підприємство з іноземними інвестиціями “Амік Україна” (30603572) (раніше — Підприємство з іноземними інвестиціями “Лукойл Україна”, надалі — ПІІ “Амік Україна”) за даними про основний вид економічної діяльності згідно виписки від 10.05.2017 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань займається оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

При цьому, згідно свідоцтва серії НС №010007435 від 10.07.2003 року про право власності на нежилу споруду, є власником автозаправної станції, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Броварський, 16 (літера А), що також підтверджується витягом №47013970 від 05.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач зазначає, що вказана автозаправна станція була придбана ПІІ “Амік Україна” у ВАТ “Етрекс-1”, який ввів її в експлуатацію на підставі акту №216 від 31.08.2001 року про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта.

На підставі звернення громадської організації “Верифікатор” за вих. №39/17 від 01.11.2017 року та наказу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (надалі - Департамент) №363 від 10.11.2017 року посадовою особою Департаменту у присутності відповідальної особи ПІІ “Амік Україна” проведено перевірку дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності на об’єкті позивача - автозаправної станції на просп. Броварському, 16-А у Деснянському районі м. Києва (АЗС).

Вказаною перевіркою, результати якої викладені в акті від 06.12.2017 року, встановлено порушення частини першої ст. 34, частини першої ст. 37 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, зокрема, що дана АЗС самочинно реконструйована, без документів на право виконання будівельних робіт, а саме: АЗС має три автозаправні колонки. Згідно акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта №216 від 31.08.2001 року об’єкт прийнято в експлуатацію з чотирма автозаправними колонками; демонтована внутрішня стіна будівлі автозаправної станції, демонтована частина зовнішньої стіни та на її місці встановлені віконні блоки.

Водночас, виявлено порушення частини восьмої ст. 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, оскільки ПІІ “Амік Україна” експлуатує самочинно реконструйовану АЗС без прийняття її в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

З метою усунення виявлених порушень, уповноваженою особою відповідача винесено припис від 06.12.2017 року з вимогою заборонити з 06.12.2017 року експлуатацію самочинно реконструйованого об’єкту — автозаправної станції на просп. Броварському, 16 (літера А) у Деснянському районі м. Києва та вимогою усунути допущені порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності на вищезазначеному об’єкті будівництва у термін до 06.02.2018 року.

Також, уповноваженою особою відповідача складено два протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 06.12.2017 року.

Після розгляду зазначених документів, відповідачем винесено постанову №167/17/10/26-2/1912/02/2 від 19.12.2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою вирішено визнати ПІІ “Амік Україна” винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом третім п. 3 частини другої ст. 2 Закону України “Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності” та накласти штраф у сумі 1585800,00 грн., а також постанову №168/17/10/26-3/1912/02/2 від 19.12.2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою вирішено визнати ПІІ “Амік Україна” винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом четвертим п. 4 частини другої ст. 2 Закону України “Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності” та накласти штраф у сумі 1585800,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки від 06.12.2017 року, вважаючи, що вони не відповідають фактичному стану документів по об’єкту, які не були взяті до уваги уповноваженою особою відповідача під час здійснення перевірки, а відтак роблячи висновок про те, що постанови №167/17/10/26-2/1912/02/2 від 19.12.2017 року, №168/17/10/26-3/1912/02/2 від 19.12.2017 року та припис від 06.12.2017 року є незаконними і підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” від 17.02.2011 року №3038-VI (надалі — Закон №3038-VI).

Відповідно до абзацу п’ятого частини першої ст. 4 Закону №3038-VI об’єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об’єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно частини другої ст. 4 Закону №3038-VI cуб’єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

За приписами частини першої ст. 41 Закону №3038-VI Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об’єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Підставами для проведення позапланової перевірки, відповідно до абзацу шостого частини першої цієї ж статті Закону №3038-VI є, у тому числі, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб’єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Аналогічне положення знайшло своє відображення й у п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб’єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (надалі — Порядок №553).

Повноваження посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки визначені частиною третьою ст. 41 Закону №3038-VI, положення якої також кореспондуються з п. 11 Порядку №533, зокрема, передбачено право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов’язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт; забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, не прийнятих в експлуатацію; здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.

Відповідно до пп. 16, 17, 21 Порядку №533 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі — припис).

Якщо суб’єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід’ємною частиною такого акта.

Як вже раніше зазначалося, за результатами проведеної перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності на АЗС позивача, посадовою особою Департаменту складено акт від 06.12.2017 року, де вказані виявленні порушення ПІІ “Амік Україна” - частини першої ст. 34, частини першої ст. 37 та частини восьмої ст. 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, оскільки АЗС самочинно реконструйована, без документів на право виконання будівельних робіт, а саме: АЗС має три автозаправні колонки. Згідно акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта №216 від 31.08.2001 року об’єкт прийнято в експлуатацію з чотирма автозаправними колонками; демонтована внутрішня стіна будівлі автозаправної станції, демонтована частина зовнішньої стіни та на її місці встановлені віконні блоки; ПІІ “Амік Україна” експлуатує самочинно реконструйовану АЗС без прийняття її в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

В розділі пояснень, зауважень або заперечень щодо проведеного заходу державного нагляду (контролю) та складеного акта перевірки, уповноваженою особою позивача зазначено, зокрема, що інспектором не було взято до уваги надані документи щодо об’єкту, його складу та комплектності; висновки перевірки не відповідають фактичному стану по об’єкту.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на тому, що під час проведення перевірки здійснювалась фотофіксація в підтвердження виявлених порушень та яку додатком надано суду.

Разом з тим, згідно детального опису виявлених порушень у відповідному розділі акту перевірки від 06.12.2017 року, висновки уповноваженої особи відповідача було зроблено на підставі невідповідності об’єкту позивача акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта від 31.08.2001 року №216, про що додатково зазначено у відзиві.

Однак, суд зазначає, що суб’єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, окрім права, зокрема, подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки, передбаченого п. 13 Порядку №553, згідно його п. 14 зобов’язаний, у тому числі, надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

При цьому, згідно абзацу першого підп. 8 п. 11 Порядку №553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а відповідно до абзацу другого п. 12 Порядку №553, зобов’язані у повному обсязі, об’єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

Тобто, відповідачем не було взято до уваги, що згідно робочого проекту на будівництво автозаправної станції європейського типу за 1998 рік, робочого креслення за 2001 рік, схеми розміщення технічних засобів організації дорожнього руху на АЗС №18 (просп. Броварський, 16), погодженої з УДАІ ГУ МВС України в м. Києві за №463 від 18.11.2003 року, робочого проекту НГ 1.00.49.001РП за 2008 рік, звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин за 2013 рік, на об’єкті позивача визначено саме три паливно-роздавальні колонки, що, власне, підтверджується матеріалами фотофіксації під час здійснення перевірки АЗС позивача відповідачем.

Відносно виявленої самочинної реконструкції АЗС позивача без документів на право виконання будівельних робіт, а саме стосовно демонтованої внутрішньої стіни будівлі автозаправної станції, демонтованої частини зовнішньої стіни та встановлених на її місці віконних блоків і як наслідок експлуатації самочинно реконструйованої АЗС без прийняття її в експлуатацію в установленому законодавством порядку, притягнення відповідача до відповідальності за вказані порушення суд вважає безпідставним у зв’язку з наступним.

Встановлює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб’єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності Закон України “Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності” від 14.10.1994 року №208/94-ВР (надалі — Закон №208/94-ВР).

Відповідно до абзацу третього п. 3 частини другої ст. 2 Закону №208/94-ВР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб’єкти містобудування, які є замовниками будівництва об’єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об’єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об’єктів із значними наслідками (СС3), - у розмірі дев’ятисот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу четвертого п. 4 частини другої ст. 2 Закону №208/94-ВР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб’єкти містобудування, які є замовниками будівництва об’єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за правопорушення, у вигляді експлуатації або використання об’єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об’єкта до експлуатації чи в акті готовності об’єкта до експлуатації, вчинені щодо об’єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об’єктів із значними наслідками (СС3), - у розмірі дев’ятисот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Як зазначає позивач у додатковому правовому обґрунтуванні позову та клопотанні про надання додаткових доказів, проведення поточних ремонтних робіт на АЗС до складу яких входили, у тому числі: демонтаж та монтаж віконного блоку (заміна застарілих конструкцій новими — металопластиковими з метою енергозбереження); демонтаж внутрішньої перегородки без втручання в несучі конструкції та без проведення будівельних робіт для поліпшення стану протипожежної безпеки, мали місце в 2007 році, що підтверджується договором підряду на виконання ремонтних робіт №403/07/619 від 05.03.2007 року та актом приймання виконаних робіт від 01.06.2007 року.

Діюча на той час редакція Закону №208/94-ВР не містила згаданих вище положень, за якими позивача було притягнуто до відповідальності, натомість ст. 1 Закону №208/94-ВР передбачала відповідальність підприємств, їх об’єднань, установ та організацій (далі - підприємства) незалежно від форм власності, які здійснюють проектування, роботи по будівництву, реконструкції, реставрації та капітальному ремонту (далі - будівельні роботи), виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, а так само які є замовниками у будівництві або поєднують функції замовника і підрядчика за правопорушення у сфері містобудування у вигляді штрафу, в тому числі, за проведення будівельних робіт без дозволу на їх виконання або без затвердженої проектної документації - у розмірі п’ятдесяти відсотків вартості цих робіт, а також за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями - у розмірі десяти відсотків вартості виконаних робіт.

У відповідності до п. 6 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року №244 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)(надалі — Порядок №244), штраф за правопорушення може бути накладено на суб’єкта містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Днем виявлення правопорушення є день складення акта перевірки відповідного суб’єкта містобудування.

При цьому, за підпунктами 1-3 п. 8 Порядку №244 провадження у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не може бути розпочате, а розпочате провадження підлягає закриттю в разі: відсутності події і складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності; втрати чинності відповідним положенням Закону, яке передбачає відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності; закінчення на момент розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності строків, передбачених Законом.

Також, згідно п. 11 ст. 2 Закону №208-94/ВР (в редакції, на час винесення оскаржуваних рішень) штраф може бути накладено на суб’єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин у постанові №К/800/145/17 від 21.06.2017 року колегія суддів Вищого адміністративного суду України з посиланням на правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 року у справі №21-433а13 зазначила, що поняття “експлуатація не прийнятого в експлуатацію об’єкта” не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов’язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об’єкта містобудування з початку його використання.

Таким чином, логічним висновком має бути судження про те, що обов’язок введення об’єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об’єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб’єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов’язок, не ввели об’єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 зазначив, що за закріпленим у частині першій ст. 58 Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

А отже, конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, вказує на неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Оскільки експлуатація закінчених будівництвом об’єктів, не прийнятих в експлуатацію не була врегульована Законом №3038-VI, тому що даний Закон не діяв на час проведення робіт на об’єкті позивача у 2007 році, а положення Закону №208-94/ВР не передбачали відповідальності саме за експлуатацію або використання об’єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, застосування контролюючим органом у відношенні позивача положень частини восьмої ст. 39 Закону №3038-VI та як наслідок абзацу четвертого п. 4 частини другої ст. 2 Закону №208-94/ВР, є протиправним.

Разом з тим, стосовно зазначеного відповідачем порушення частини першої ст. 34 та частини першої ст. 37 Закону №3038-VI з притягненням позивача до відповідальності за абзацом третім п. 3 частини другої ст. 2 Закону №208-94/ВР, за вищенаведеною аналогією не може бути застосовано в контексті спірних правовідносин, оскільки Закон №3038-VI не діяв в періоді виконання робіт на об’єкті позивача, а положення Закону №208-94/ВР в 2007 році передбачали відповідальність за проведення будівельних робіт без дозволу на їх виконання або без затвердженої проектної документації, а на час винесення оскаржуваних рішень - за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання, то вбачається, що дані норми могли застосовуватись саме у разі виявлення здійснення таких робіт та з врахуванням строків, передбачених Положенням №244.

Додатково, стосовно оскаржуваного припису від 06.12.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, слід зазначити, що п. 3 частини другої ст. 41 Закону 3038-VI та, відповідно, підп. 3 п. 11 Порядку №553 передбачено право посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов’язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Таким чином, заборона на експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, не прийнятих в експлуатацію, не віднесена до наведеного виключного переліку приписів, які можуть видавати посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки у разі виявлення відповідних порушень.

Натомість, така заборона передбачена п. 9 частини третьої ст. 41 Закону №3038-VI та підп. 10 п. 11 Порядку №553, але у вигляді вмотивованого письмового рішення щодо заборони експлуатації закінчених будівництвом об’єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Відповідно, вбачається протиправним зазначення головним інспектором Департаменту в оскаржуваному позивачем приписі від 06.12.2017 року вимоги стосовно заборони експлуатації АЗС ПІІ “Амік Україна”.

Як підсумок, суд робить висновок, що відповідач при винесенні оскаржуваних позивачем рішень, надав правову оцінку встановленим обставинам на відповідність вимогам законодавства, чинного станом на дату проведення перевірки, залишивши поза увагою правове регулювання цих відносин, яке діяло у період власне їх виникнення, вийшовши за межі встановлених законодавством повноважень та строків притягнення до відповідальності за виявлені правопорушення, а відтак на думку суду позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За частиною першою та другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

в и р і ш и в:

1. Позов Підприємства з іноземними інвестиціями “Амік Україна” до Державної архітектурно-будівельної інспекції України — задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати припис від 06.12.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №167/17/10/26-2/1912/02/2 від 19.12.2017 року.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №168/17/10/26-3/1912/02/2 від 19.12.2017 року.

5. Стягнути на користь Підприємства з іноземними інвестиціями “Амік Україна” (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (, адреса: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26) судові витрати у сумі 49174,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 – 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко