Справа № 753/6876/18
Суддя: Мицик Ю. С.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6876/18
провадження № 2-а/753/286/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Багмут М.І., третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 636047, винесену інспектором УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Багмут М.І. від 09.04.2018 року відносно позивача за ст. 122 ч. 3 КУпАП; визнати дії поліцейського незаконними. Вважає вказану постанову неправомірною та необґрунтованою, оскільки відповідачем не враховано, що позивачем було зупинено транспортний засіб якомога лівіше на краю тротуару та залишено для руху пішоходів не менше 2-х метрів, постанова винесена без врахування його зауважень, без використання технічних засобів та приладів для вимірювання відстані між його транспортним засобом та парканом. Вважає, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП інспектором прийнято без належного з'ясування всіх обставин справи. Зокрема, ним не зібрано належних і достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення вказаного правопорушення.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи - Департамент патрульної поліції Національної поліції України надіслав письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки складена постанова повністю відповідає вимогам Закону. Вважає, що позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності на підтвердження чого надано копії фотокарток з місця вчинення правопорушення.

У відповіді на письмові пояснення третьої особи, позивач зазначив, що відповідачем та третьою особою суду не надано достатніх доказів, вчинення ним адміністративного правопорушення, відтак позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом було встановлено, що 09.04.2018 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві було винесено постанову серії АР № 636047, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив невимушену зупинку на тротуарі, залишивши менше двох метрів для проходу пішоходів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність, серед іншого, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною, відтак для встановлення ознак адміністративного проступку вона відсилає до інших нормативно-правових актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. До них відносяться, зокрема, Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, інші нормативно-правові акти, які визначають стандарти, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до положень Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Але при цьому слід зазначити, що у постанові відсутнє посилання на те, який пункт Правил дорожнього руху було порушено водієм.

Обгрунтовуючи законність постанови про притягнення позивача до відповідальності третя особи посилалася, на порушення позивачем п. п.15.10 «б» та 15.10 «в» ПДР України.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, а саме п. 15.10 стоянка забороняється, зокрема: б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). При цьому, відповідно до пункту в) стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Зі змісту оскаржувальної постанови, вбачається, що позивача було визнано винним за зупинку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишилося менше 2 м, хоча п. 15.10 «б» та п. 15.10 «в» ПДР України забороняється саме стоянка транспортного засобу на тротуарі.

Статею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що враховуючи незгоду позивача з вчиненим адміністративним правопорушенням відповідач мав навести докази на підтвердження факту порушення позивачем ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Досліджуючи фотокартки, надані третьою особою до письмових пояснень, встановлено, що вони датовані травнем 2015 року, хоча вказана в постанові подія відбулася 09.04.2018 року. Крім того, на вказаних фотокартках зображений транспортний з розмитим номером та маркою транспортного засобу, а тому суд позбавлений можливості надати їм юридичну оцінку. Крім того, суд не може здійснювати виміри відстані між транспортним засобом та парканом шляхом візуального огляду фотокарток, а відповідачем таких вимірів при розгляді справи про адміністративне правопорушення зроблено не було та суду не надано.

Таким чином вказані фотокартки достовірно не доводять порушення позивачем підпункту «б» «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 636047 від 09.04.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання дій відповідача незаконними щодо складання оскаржуваної постанови, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Керуючись ст. ст. 2,6,77, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Скасувати постанову АР № 636047 від 09.04.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: