Справа № 804/2855/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 липня 2018 року Справа № 804/2855/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіНеклеса О.М.
при секретарі Колеснику І.О.
за участю сторін: позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро питання щодо можливості залишення адміністративного позову без розгляду у справі № 804/2855/18 за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та рішення, зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд: - визнати протиправними дії та рішення Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" щодо невизнання пропуску строку переогляду в період з 01.11.2012 року по 21.10.2015 року поважними та відмови в поновленні інвалідності 2-ї групи з 01 листопада 2012 року по 21 жовтня 2015 року; - зобов'язати Комунальний заклад "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" поновити ОСОБА_3 інвалідність 2-ї групи з 01 листопада 2012 року по 21 жовтня 2015 року; - поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та рішення, зобов'язати вчинити певні дії залишено без руху. Позивачу встановлено 10 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду: належним чином завірені докази на підтвердження фактичних обставин справи відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України; викладеної окремим документом письмової заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку з відповідними доказами.

На виконання вимог ухвали суду від 23 квітня 2018 року позивач надав до суду належним чином засвідчені докази на підтвердження фактичних обставин справи та викладене окремим документом клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом. Разом з клопотанням надав докази, які на думку позивача підтверджують поважність пропуску строку на звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі. Підготовче засідання призначене на 05 червня 2018 року.

У зв'язку з перебуванням судді Неклеса О.М. у відрядженні підготовче засідання перенесено на 13 червня 2018 року.

У підготовчому судовому засіданні 13 червня 2018 року під час встановлення наявності всіх доказів в матеріалах справи, судом зобов'язано позивача надати докази поважності причин пропуску на звернення до суду з даний адміністративним позовом, оскільки докази які містяться в матеріалах справи є не належними, а також пояснення коли саме позивач отримав рішення №106/1 від 20.02.2017р.

Підготовче засідання було відкладено на 02.07.2018 р.

В підготовче засідання 02.07.2018р. позивач належних доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду із даним позовом та пояснень не надав.

В зв'язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи.

16 лютого 2017 року ОСОБА_3 звертався на адресу Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" з проханням поновити строк його перебування на 2 гр. інвалідності у період з 01.11.2012 р. по 21.10.2015р.

Згідно листа №106/1 від 20.02.2017р. за підписом в.о. голови обласної МСЕК №4 ОСОБА_3 було відмовлено у поновленні строку перебування на 2 гр. інвалідності у період з 01.11.2012 р. по 21.10.2015р.

Лист про відмову у поновленні строку інвалідності датований 20.02.2017р.

Позивачем ані в адміністративному позові ані в клопотанні про поновленні строку не зазначено коли саме ним було отримано вищезазначений лист, не надано відповідних доказів.

Однак, як зазначає ОСОБА_3 в клопотанні про поновлення строку, підставою пропуску строку звернення до суду стало погане самопочуття, перебування на стаціонарному лікуванні.

На підтвердження вказаного позивач долучив до клопотання: виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5816, згідно якої позивач знаходився у відділенні для хворих Чорнобильського контингенту неврологічного профілю, терапевтичного профілю та психосоматичної патології у період 10.04.2015-21.04.2015р.р.; виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1081, згідно якої позивач знаходився на обстеженні і лікуванні захворювань інституту у період 23.04.2015-13.05.2015р.р.; виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3985, згідно якої позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період 21.12.2016-12.01.2017р.р.; виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3985, згідно якої позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період 23.10.2017-09.11.2017р.р.; виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №363, згідно якої позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період 31.01.2018-16.02.2017 (вказана арифметична помилка зазначена у виписці); довідку №3476 від 23.12.2015; довідку №8/12888.6/12895 від 02.09.1993р.; довідку №7/9024 від 14.01.1992р.; заключення МРТ від 13.10.2017р.; консультаційний висновок спеціаліста без зазначення дати.

Суд звертає увагу позивача, що більша частина доказів, наданих до клопотання про поновлення строку датовані 1992, 1993, 2014-2015 р.р., однак лист про відмову у поновленні строку інвалідності датований 20.02.2017р.

Пояснень та доказів коли саме було отримано лист №106/1 від 20.02.2017р. позивачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує дії та рішення Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" щодо невизнання пропуску строку переогляду в період з 01.11.2012 року по 21.10.2015 року поважними та відмови в поновленні інвалідності 2-ї групи з 01 листопада 2012 року по 21 жовтня 2015 року.

Позивач не заперечує, що листом від 20.02.2017 року йому було відмовлено в поновленні інвалідності 2-ї групи з 01 листопада 2012 року по 21 жовтня 2015 року.

Суд зобов'язував позивача надати до суду докази коли саме ним отримано оскаржуване рішення, однак останній вимог усної ухвали суду не виконав.

В підготовчому засіданні 02.07.2018р. відповіді на поставлене питання щодо дати отримання рішення від 20.02.2017р. позивачем не надано. Зазначив лише, що лист датований 2017 року.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Позивач як на поважну причину пропуску строку звернення до суду посилається на те, підставою пропуску строку звернення до суду стало погане самопочуття, перебування на стаціонарному лікуванні.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд робить висновок, що погане самопочуття, перебування на стаціонарному лікуванні не є поважною причиною, адже не є непереборною обставиною, яка перешкоджала своєчасно саме позивачу звернутись до суду. Така обставина й не пов'язана з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасно звернутись до суду. Позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відтак, вказана причина не може бути визнана судом поважною, оскільки не носить ознак об'єктивності та непереборності. Інших обґрунтованих причин, що перешкоджали позивачу звернутись з позовом до суду позивачем не наведено.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Стаття 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з пропущенням, встановленого ст. 122 КАС України строку, а суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позову заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 52042, ІПН НОМЕР_1) до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" (пл. Соборна, 14, Дніпро, 49005,), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Наб. Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дії та рішення, зобов'язати вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 06 липня 2018 року.

Суддя О.М. Неклеса