Справа № 0640/3501/18
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

05 липня 2018 року м. Житомир справа № 0640/3501/18

категорія 6.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Токарева М.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Стремигородської сільської ради, відділу у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- скасувати рішення Стремигородської сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, якій у подальшому було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1;

- визнати недійсним державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1;

- визнати договір купівлі-продажу від 07.08.2015 № 10719830, предметом якого є земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 нікчемним.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позивач зазначає, що рішенням Стремигородської сільської ради від 15.09.1993 №40 їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Згідно рішення від 15.09.1999 № 33 вказана земельна ділянка була поділена на дві: 0,35 га на ведення особистого підсобного господарства, 0,25 га на обслуговування жилих будинків і господарських будівель. У грудні 2017 року під час оформлення документів для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що частина земельної ділянки з липня 2015 року обліковується на праві власності за ОСОБА_2. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку площею 1,2781, в яку ввійшла частина земельної ділянки позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2015 № 10719830.

Частина земельної ділянки, яка перебувала у власності позивача, та земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2, накладаються, тобто фактично це є одна і та ж земельна ділянка.

Згідно з п. 1 та 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

У справі, що розглядається, спір стосується правомірності передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2.

Оскільки відносини, що склалися між сторонами, становлять собою перевірку правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, а тому вони не підлягають розгляду за правилами КАС України.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Таким чином, подальше оспорювання права власності на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності земельними ділянками.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 у справі К/800/22625/15 та узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11.11.2015 року у справі № 2а-2885/12/1470, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &l7;…&?к; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?л;…&? ;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Оскільки позивач, оскаржуючи розпорядження відповідача, переслідує мету захистити свої майнові інтереси, зокрема право власності земельної ділянки, а тому даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, тому не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Частиною 6 статті 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд роз'яснює позивачу його право на звернення за захистом порушених прав до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, з урахуванням вимог, щодо територіальної підсудності встановленої ст.ст. 26-29 Цивільно процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Стремигородської сільської ради, відділу у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.С. Токарева