Справа № 335/13343/16-а(2-а/335/489/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2017 рокусправа № 335/13343/16-а(2-а/335/489/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронової С.В.

судді: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перевірки законності перебування на території України відповідача встановлено, що останній прибув на територію України у 2015 році через КПП «Харків» за паспортом НОМЕР_1, виданим ОВС Адміністрації Правобережного району Республіки Північна Осетія-Аланія 18.12.2002 для роботи на ООО «Укравтоматика» менеджером з персоналу. На теперішній час відповідач перебуває на території України з порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 18.08.2016 компетентним органом прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача та зоб вязано ОСОБА_2 покинути територію України у строк до 16.09.2016. На теперішній ОСОБА_2свідомо ухиляється від виконання рішення про примусове повернення. Просили суд прийняти постанову про примусове видворення за межі України іноземця громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 на підставі паспорта НОМЕР_1, виданого Посольством РФ в Україні 25.10.2016 терміном дії до 25.10.2021.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 29.09.2015 до Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшов лист від Орджонікідзевського районного підрозділу КВІ УДПтС України в Запорізькій області, яким повідомлялось про перебування на обліку громадянина РФ ОСОБА_2, засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням в 1 рік.

ОСОБА_2 прибув на територію України у 2015 році через КПП «Харків» за паспортом НОМЕР_1, виданим ОВС Адміністрації Правобережного району Республіки Північна Осетія-Аланія 18.12.2002 терміном дії безстроково у приватних справах, для роботи на ТОВ «Укравтоматика» менеджером з персоналу.

Відповідач був взятий на контроль Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області до закінчення іспитового строку.

В цей час відповідач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, укладеного ТОВ «Укравтоматика» в особі директора Бушуй Н.М.

05.08.2016 до Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшло повідомлення від Орджонікідзевського районного підрозділу КВІ УДПтС України в Запорізькій області, за змістом якого відповідач був знятий з обліку у звязку із закінченням іспитового строку.

10.08.2016 Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 203 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Начальником Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 10.08.2016 прийнято постанову про накладання на відповідача адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

10.08.2016 від благодійного фонду «Підтримка розвитку дітей, культури, молоді та спорту» Запорізької області надійшло клопотання щодо продовження терміну перебування відповідача на території України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, які б надавали йому право офіційно перебувати в Україні немає, тому є всі підстави для його примусового видворення за межі території України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення позивача про примусове повернення не містить заборони на в'їзд на територію України, тобто відповідач на даний час законно перебуває на території України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Як передбачено частиною 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція), примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова виноситься судом за позовом територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ, крім випадків затримання іноземців за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позовні заяви територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону, органів СБУ про примусове видворення іноземців подаються до окружного адміністративного суду за місцезнаходженням відповідного органу, підрозділу за наявності однієї з таких підстав: якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виконання такого рішення.

Таким чином, підставами подання позовної заяви про примусове видворення є невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та/або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець буде ухилятися від виконання такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як підтверджується матеріалами справи, що 18.08.2016 позивачем прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача та зобовязано ОСОБА_2 покинути територію України у термін до 16.09.2016. Відповідач був належним чином був ознайомлений з даним рішенням, про що свідчить його особистий підпис на примірнику рішення.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів свідомого ухилення відповідача від виконання рішення про примусове повернення.

Судм першої інстанції вірно було встановлено, що виконати рішення позивача у встановлений законом строк відповідач не мав можливості з ряду обєктивних причин, зокрема, відповідач звертався до консульської установи з метою отримання паспорта громадянина РФ для виїзду за кордон.

25.10.2016 відповідач отримав паспорт громадянина РФ для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданого Посольством РФ в Україні 25.10. терміном дії до 25.10.2021.

З листа головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби від 30.03.2017 № 0.64-11205/0/15-17 випливає, що останній раз ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїхав на територію України 18.02.2017 через контрольний пункт «Гоптіка» за паспортом НОМЕР_1, тобто вже після прийняття позивачем рішення про примусове повернення з України.

Також слід зауважити, що відповідач 05.04.2017 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2, виданим 05.04.2017 Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов