Справа № 1524/2а-48/12
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року

Київ

справа №1524/2а-48/12

адміністративне провадження №К/9901/5872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Слободян О.М.

за участю прокурора - Атаманюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виробничого кооперативу "Роздільнянський райпобуткомбінат" на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області в складі судді Панчук А.І. від 06.03.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Зуєвої Л.Є., Шевчук О.А., Федусика А.Г. від 13.05.2015 у справі №1524/2а-48/12 за позовом Виробничого кооперативу "Роздільнянський райпобуткомбінат" до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа Роздільнянський районний комунальний заклад "Стадіон "Спартак" про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2012 року Виробничий кооператив "Роздільнянський районний побуткомбінат" звернувся до суду з позовом до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа Комунальний заклад "Стадіон "Спартак" про визнання протиправними та скасування рішень Роздільнянської районної ради Одеської області від 01.08.2012 року про «Про припинення дії договору про безоплатне користування комунальним майном від 01.07.2001 року, укладеного між Роздільнянською районною радою та ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат», правонаступником якого є Виробничий кооператив «Роздільнянський райпобуткомбінат» та «Про передачу в господарське відання першого, другого поверху будинку побуту « Перлина».

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ВК «Роздільнянський райпобуткомбінат» орендує два поверхи приміщення будинку побуту «Перлина» на підставі безоплатного договору оренди, укладеного з Роздільнянською районною радою. Дане приміщення є державною власністю, а не комунальною, так як відповідно до вимог чинного законодавства та діючих в Україні нормативно-правових актів, приміщення будинку побуту «Перлина» в комунальну власність не передавалось, відповідний акт прийому - передачі майна відсутній. Вважають, що вказана будівля і в тому числі орендовані ними два поверхи будинку побуту «Перлина» є державною власністю, на приватизацію орендованих ними приміщень вони мають як орендатори першочергове право, а тому вважають вищезазначені рішення Роздільнянської районної Ради протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.03.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015, у задоволенні позову Виробничого кооперативу "Роздільнянський районний побуткомбінат" відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що будинок побуту в м.Роздільна перебував на балансі Державного підприємства Роздільнянський райпобуткомбінат системи Міністерства побутового обслуговування населення УРСР та підпорядковувався Роздільнянській районній раді.

Одеською обласною радою було прийнято рішення від 25.11.1991 року, яким затверджено перелік майна, яке передавалось в комунальну власність Роздільнянського району Одеської області, зокрема згідно додатку було передано в комунальну власність «Роздільнянський райпобуткомбінат».

З матеріалів справи встановлено, що з 1992 року майно Роздільнянського райпобуткомбінату, в тому числі приміщення будинку побуту по вул.Леніна, 37 м. Роздільна знаходилось в оренді на підставі укладених з Роздільнянською районною радою договорів.

Після приватизації майна підприємства покупці-члени орендного підприємства «Роздільнянський райпобуткомбінат» стали власниками всього майна державного підприємства Роздільнянського райпобуткомбінату, окрім приміщення будинку побуту, яке в план приватизації не ввійшло.

Згідно свідоцтва про право власності виданого 23.02.2012 виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради, будинок побуту "Перлина" належить до спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Роздільнянського району на праві комунальної власності.

Також судами встановлено, що після приватизації майна підприємства з лютого 1996 року орендне підприємство «Роздільнянський райпобуткомбінат» було перейменовано в ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат», ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат» в 2008 році було реорганізовано в ВК «Роздільнянський райпобуткомбінат».

Рішенням Роздільнянської районної ради від 27.06.2001 року №187 ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат» було надано в тимчасове безоплатне користування частину будинку побуту «Перлина» і 2 липня 2001 року між Роздільнянською районною радою та ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат» було укладено договір оренди двох поверхів будинку побуту «Перлина». Згідно умов договору Роздільнянська районна рада виступила як власник орендованого майна, відповідно до п.3 Договору передача майна в безоплатне користування не тягне переходу права власності на це майно.

Два поверхи приміщення будинку побуту «Перлина» знаходилися в оренді спочатку у ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат», а в подальшому на підставі договору оренди приміщень передані в оренду ВК «Роздільнянський райпобуткомбінат».

В подальшому 01.08.2012 Роздільнянською районною радою прийнято рішення № 384, яке є предметом даного спору, «Про припинення дії договору про безоплатне користування комунальним майном від 01.07.2001 року, укладеного між Роздільнянською районною радою та ТОВ «Роздільнянський райпобуткомбінат», правонаступником якого є Виробничий кооператив «Роздільнянський райпобуткомбінат».

Рішенням Роздільнянської районної ради від 01.08.2012 № 385 «Про передачу в господарське відання першого, другого поверху будинку побуту « Перлина» передано спірну будівлю в господарське відання Роздільнянському районному комунальному закладу стадіон "Спартак".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередньої інстанції виходили з того, що оскаржувані рішення прийняті правомірно та в межах наявних повноважень.

Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 КАС у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, визначала завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС у редакції, чинній на час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій, визнавав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

В даному випадку Роздільнянська районна рада як орган місцевого самоврядування, реалізує право розпорядження комунальним майном від імені територіальної громади, а тому має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тобто є рівноправним суб'єктом господарських відносин. У цьому спорі учасники правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснює, та є суб'єктом договірних відносин з позивачем.

Таким чином, врахувавши суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами господарської юрисдикції.

Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції діючій з 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно зі статтею 354 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

Керуючись статтями 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виробничого кооперативу "Роздільнянський районний побуткомбінат" задовольнити частково.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Виробничого кооперативу "Роздільнянський районний побуткомбінат" до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа Комунальний заклад "Стадіон "Спартак" закрити.

Роз'яснити Виробничому кооперативу "Роздільнянський районний побуткомбінат", що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду

Повне судове рішення складено 04.07.2018