Справа № 826/9971/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2018 року м. Київ № 826/9971/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі:

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, в якому просить суд: зупинити дію рішення, прийнятого першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві Войналовичем М.В. від 21.05.2018 №7-65/2016 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1, виданої 15.07.2016 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1; визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві Войналовичем М.В. від 21.05.2018 № 7-65/2016 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 виданої 15.07.2016 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1.

Разом із позовом, позивач подав заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії рішення від 21.05.2018 №7-65/2016 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 виданої 15.07.2016.

Заява обґрунтована тим, що в разі не зупинення дії оскаржуваного рішення, позивач втратить право на захист та звернення до суду, що в свою чергу унеможливить відновлення порушених прав. Крім того, позивач посилався на очевидну протиправність вказаного рішення.

Дослідивши матеріали справи, виходячи зі змісту заяви та системного аналізу положень чинного законодавства України, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, подані позивачем разом із заявою, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заяви та про відсутність підстав для її задоволення, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому та не надано доказів, які б свідчили про очевидну протиправність рішення чи дій відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що право громадянина на судовий захист є одним із основних прав, гарантованих Законом України.

Так, ч. 1. 7 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Таким чином, побоювання позивача щодо втрати права на судовий захист є передчасним та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур