Справа № 320/4068/17
Суддя: Горбачова Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.07.2018
Справа № 320/4068/17
Провадження № 2-а/320/18/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді - Горбачової Ю.В.,

з секретарем с/з - Луценко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови по справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил, в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 від 24.05.2017 в справі про порушення митних правил № 0316/50000/17 про накладення адміністративного стягнення на нього, у вигляді штрафу в сумі 1 724 619,93 гривень за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

По суті заявлених вимог позивачем зазначено, що 30.03.2017 року під його керуванням автомобілем «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, він прямував по смузі руху «зелений коридор» з України (м. Мелітополя) до Болгарії (м. Софія) через митний пост «Ізмаїлівський» Одеської митниці ДФС, який належить підприємству «Кедр-АС» ООД м. Софія Боргарія, директором якого він являється. Даний транспортний засіб був ввезений на митну територію України 02.04.2016 року через пункт пропуску митного поста «Ізмаїл» громадянином Молдови ОСОБА_4, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», який на його думку і є фактично таким, що взяв на себе обов'язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення. Під час перетину митного кордону позивач не отримував протоколу про порушення митних правил, пояснення стосовно даного факту представниками Одеської митниці ДФС у нього не відбиралися, і в зв'язку з цим вважає це порушенням процедури визначеної ст. 498 та ст. 526 МК України, оскільки його було позбавлено можливості підготуватись до участі в розгляді справи, скористатись послугами адвоката або іншого фахівця в галузі права для підготовки свого захисту. Вважає, що вищезазначена постанова не відповідає вимогам ст. 380 МК України, оскільки не було досліджено всі вищевказані докази, які б підтверджували винуватість у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Крім того, Одеською митницею ДФС України відносно нього був складений протокол від 30 березня 2017 року, за ознаками, передбаченими ст.485 МК України в його відсутність, постанова у справі про порушення митних правил винесена 24 травня 2017 року без нього, при цьому своєчасно про місце і час розгляду справи його сповіщено не було. Про складений протокол він дізнався одночасно з отриманням оскаржуваної постанови 03.05.2017 року від своїх родичів, які проживають за його зареєстрованим місцем проживання (АДРЕСА_1). Тому позивач вважає постанову незаконною, та такою, що суперечить нормам національного та міжнародного права.

Позивач у судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, повністю підтримує доводи позовної заяви, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що під час митного оформлення автомобіля «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1 було встановлено, що згідно з інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби вказаний автомобіль, був ввезений на митну територію України 02.04.2016 року через пункт пропуску митного поста «Ізмаїл» код підрозділу № 500070003 Одеської митниці ДФС громадянином Молдови ОСОБА_4 в режимі «тимчасове ввезення до одного року», який був відсутній 30.03.2017 року у даному транспортному засобі під час перетину митного кордону України. До транспортного засобу «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, під час переміщення на митну територію України 02.04.2016 року не застосовувались заходи по сплаті митних платежів, оскільки ввезення відбувалось нерезидентом, який згідно зі ст. 380 МК України має право тимчасово ввозити транспортний засіб на строк до одного року з умовним звільненням від оподаткування митними платежами. Резидент має право користуватися транспортним засобом іноземної реєстрації виключно за умови після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Відповідно, до зазначеного використання транспортного засобу іншою особою, ніж тою, якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів. Стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті у зв'язку з якими було надано такі пільги. Таким чином, громадянин України ОСОБА_2, будучи резидентом України, неправомірно користувався вказаним транспортним засобом, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, що вказує на наявність, в його діях ознак порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України. Крім того, згідно адміністративного позову ОСОБА_2, вказаний автомобіль «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрація Болгарія, належить підприємству «Кедр-АС» ООД Болгарія, був ввезений на митну територію України співробітником фірми «Кедр-АС» ООД Болгарія, та наданий йому для комерційних цілей. Однак під час складання протоколу про порушення митних правил та розгляду даної справи, Одеській митниці ДФС не було надано відповідних документальних підстав, які б підтверджували, що даним автомобілем громадянин ОСОБА_2 користувався на умовах тимчасового ввезення в порядку, передбаченому Конвенцією про тимчасове ввезення. Також в наявних матеріалах не вбачається жодних документів, які б підтверджували використання транспортного засобу «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрація Болгарія, для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів. Таким чином, вищевказаний транспортний засіб не використовувався для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів, був ввезений на митну територію України по «зеленому коридору» як транспортний засіб особистого користування, тобто не мав статусу транспортного засобу комерційного призначення (використання), у зв'язку з чим були застосовані норми ст. 380 МК України, та позивач неправомірно, без дозволу органу доходів і зборів користувався зазначеним автомобілем, тимчасово ввезеним на митну територію України, який знаходиться під митним контролем та митне оформлення якого не завершено. У відповідності до ч.3 ст. 1 МК України, якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України. Згідно з Законом України від 24.03.2004 № 1661 - VI «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» Україна приєднала до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 та Додатків А,В.1-В.9, С,О та Е до неї. Згідно з пунктом Ь статті 7 Додатку С Конвенції транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Окремо, вказаним пунктом передбачено, що Договірна сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Таким чином, Конвенцією передбачено право використання третіми особами нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права, транспортних засобів приватного використання тимчасово ввезених на митну територію України нерезидентами в режимі тимчасового ввезення. У відповідності до статті 8 «Передача тимчасового ввезення» Глави ІІІ Конвенції Кожна з Договірних Сторін може на запит дозволити передачу права на тимчасове ввезення будь-якій іншій особі, якщо остання: відповідає умовам, визначеним у цій Конвенції та бере на себе обов'язки першого користувача правом на тимчасове ввезення. Що стосується можливості надання дозволу на таке використання особам, які постійно проживають на території тимчасового ввезення, то законодавством України (ст. 380 МК України) використання транспортних засобів приватного використання, ввезення нерезидентами, особами, які постійно проживають на території України, не дозволяється. Крім того, як зазначено в позові ОСОБА_2 він вважає, що особою, відповідальною за дотриманням режиму «тимчасового ввезення », є особа, яка ввезла на митну територію України автомобіль «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, та взяла на себе обов'язок щодо дотримання правил цього режиму, та якій надано пільги зі сплати митних платежів, а саме, громадянин Молдови ОСОБА_4 в режимі «тимчасове ввезення до одного року». Однак, дане твердження суперечить обставинам справи, оскільки автомобіль «MERCEDES-BENZ E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, був ввезений на митну територію України громадянином Молдови ОСОБА_4 в режимі «тимчасове ввезення до одного року». Враховуючи положення ст. 380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у ст. 319 МК України. Таким чином, громадянином Молдови ОСОБА_4 було ввезено вказаний автомобіль в режимі «тимчасове ввезення до одного року» із звільненням від сплати митних платежів, громадянин України ОСОБА_2 не ввозив вказаний автомобіль на митну територію України, однак в подальшому саме він неправомірно користувався вказаним транспортним засобом, стосовно якого було надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тобто саме позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від митних платежів у розмірі 574 873,31 грн. Також посилання у позовній заяві ОСОБА_2 на те, що нібито йому не було відомо про факт складання у відношенні нього протоколу про порушення митних правил № 0316/50000/17, суперечить матеріалам справи, оскільки згідно з протоколом ПМП № 0316/50000/17 від 30.03.2017 року він був складений у присутності свідків та у присутності особи що притягується до відповідальності. Процесуальний статус вказаних осіб чітко визначений та вказаний у бланку протоколу із зазначенням їх прізвища, ім'я та по батькові, про що свідчать їх підписи в протоколі. Крім того, оскільки ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень, підписання та одержання копії протоколу, примірник цього протоколу було направлено правопорушнику листом Одеської митниці ДФС від 03.04.2017 року № 3387/10/15-70-20-06 за повідомленою ним адресою: АДРЕСА_2. Крім того, у відповідача відсутня будь-яка інформація щодо не отримання вказаного листа громадянином ОСОБА_2 Таким чином, представник відповідача вважає, що матеріалами справи про порушення митних правил № 0316/50000/17 доведена вина громадянина ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.. 485 МК України і постановою Одеської митниці ДФС у справі про порушення митних правил громадянина ОСОБА_2 було законно визнано винним у вчиненні ним правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, з урахуванням неявки всіх учасників в судове засідання та наявності від них заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо ;text=#w129">доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 24 травня 2017 року в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 було розглянуто матеріали справи про порушення ОСОБА_2 митних правил, про що того ж дня було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підставі ст. 485 МК України, в справі про порушення митних правил № 0316/50000/17 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 724 619,93 гривень.

Доказів тому, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил відповідачем в порушення ч. 2 ст. 526 МК України, до суду не надано.

З даної постанови № 0316/50000/17 від 24 травня 2017 року вбачається, що 30 березня 2017 року о 19 год. 26 хв. в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешть(авто)» митного поста «Ізмаїлівський» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «MERCEDES E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, який прямував з України (м. Мелітополя) до Болгарії (м. Софія) під керуванням громадянина України ОСОБА_2, який надав для митного оформлення паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2, виданий 05.09.2014 року органом - 2318. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3, даний автомобіль належить підприємству «Кедр-АС» ООД, директором якого є ОСОБА_2

Під час митного оформлення даного автомобіля митним органом було встановлено, що вказаний автомобіль був ввезений на митну територію України 02.04.2016 року через пункт пропуску митного поста «Ізмаїл», код підрозділу № 500070003, Одеської митниці ДФС громадянином Молдови ОСОБА_4, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», який був відсутній 30.03.2017 року в даному транспортному засобі під час перетину митного кордону України.

Згідно службової записки м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС від 13.04.2017 року № 1609/15-70-68, копія якої яка була надана відповідачем разом з матеріалами справи про порушення митних правил № 0316/50000/17, у разі ввезення зазначеного транспортного засобу «MERCEDES E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, на митну територію України громадянином-резидентом підлягають сплаті митні платежі у розмірі 574 873,31 гривень. Таким чином відповідач вважає, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, за що передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить в даному випадку 1 724 619,93 гривень.

З такими висновками відповідача суд не погоджується, з огляду на наступне.

У ч. 1 ст. 458 МК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Отже, законодавець зобов'язує посадову особу Митниці, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, з'ясовувати під час провадження такої справи, крім іншого, винність особи в його вчиненні, а також чи підлягає вона адміністративній відповідальності з урахуванням її пояснень та наданих документів в обґрунтування таких пояснень.

Зі спірної постанови вбачається, що відповідач вважає, що оскільки транспортний засіб не здійснював комерційні перевезення осіб та товарів, то автомобіль відноситься до категорії транспортного засобу особистого користування, тому громадянин ОСОБА_2 неправомірно користувався цим транспортним засобом, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, а відтак позивачем вчинено дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Стаття 485 МК України встановлює відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до цієї норми, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

В свою чергу, у статті 70 МК України наводяться види митних режимів, згідно частини 1 якої з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджуються такі митні режими: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

При цьому з положень до п. 4 ч. 1 ст. 4 МК України вбачається, що автомобіль, як транспортний засіб, охоплюється поняттям товар.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

При цьому згідно абз. 1-3 ч. 4 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Разом з тим, в абз. 1 ч. 3 ст. 380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (ч. 5 ст. 380 МК України).

Тобто ввезення на митну територію України громадянами-нерезидентами для особистого користування зареєстрованого в уповноважених органах іноземної держави транспортного засобу у митному режимі «тимчасове ввезення» здійснюється без справляння митних платежів (на відміну ввезення такого транспортного засобу громадянином-резидентом) та з певними обмеженнями: використання на митній території України виключно тою особами, яка ввезла такий транспортний засіб в Україну для особистих потреб.

Кваліфікувавши дії позивача за ст. 485 МК України, Митниця розцінила їх як такі, що спрямовані на використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

При цьому, з огляду на вищенаведені положення, відповідач, ані у протоколі про порушення митних правил від 30.03.2017, ані в подальшому у постанові в справі про порушення митних правил від 24.05.2017, відповідно до вимог ст. 9 КУпАП не навів жодного доказу протиправності дій ОСОБА_2: не конкретизував та не зазначив, в яких саме діях останнього вбачалось використання товару (автомобіля), стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Разом з тим, суд зауважує, що об'єктивною стороною вказаного правопорушення є дії, спрямовані на порушення встановленого законодавством України порядку використання товарів в цілях, стосовно яких надано пільги щодо сплати податків і зборів. Склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати митних платежів та вини у формі прямого умислу.

За визначенням, наведеним у п. 39 ч. 1 ст. 4 МК України, платник податків - особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов'язок зі сплати митних платежів.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

При цьому за положеннями ч. 1 ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант.

Водночас, за приписами п. 3 ч. 3 ст. 293 МК України крім осіб, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, особами, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів, є: у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Таким чином, наявність особливої мети ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, як складової правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, можливе лише в діях особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, яка є декларантом та платником вказаних митних платежів, яким надано пільги з їх сплати.

За даними пункту пропуску м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, згідно службової записки від 13.04.2017 року № 1609/15-70-68 автомобіль «MERCEDES E320», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, був ввезений на митну територію України 02.04.2016 року через пункт пропуску митного поста «Ізмаїл» код підрозділу № 500070003 Одеської митниці ДФС громадянином Молдови ОСОБА_4, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», і який, таким чином, взяв на себе обов'язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення.

Разом з тим, докази того, що саме ОСОБА_2 був декларантом автомобіля або особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також того що позивач мав бути платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, в діях ОСОБА_2 не може бути наявна мета ухилення від сплати митних платежів та складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Крім того, суд вважає, що позивач не є суб'єктом адміністративної відповідальності за порушення передбачені ст. 485 МК України з огляду на наступне:

Згідно ст. 459 МК України адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Суб'єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

В свою чергу у п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов'язків відповідають за додержання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Як зазначено вище власником автомобіля є фірма «Кедр-АС» ООД, Болгарія. Проте, будь-яких документів того, що ОСОБА_2 є керівником або працівником вказаної фірми, тобто посадовою особою у розумінні п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України в матеріалах відсутні, а відповідні дії позивача можуть свідчити лише про те, що він діяв в інтересах цієї юридичної особи.

Отже, в порушення ст. 489 МК України митницею не виконано покладені на неї обов'язки, не використано надані права у точній відповідності із законом, та не здобуто доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові про порушення митних правил.

Крім того, ч. 1 ст. 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад порушення включає в себе ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, його спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника і його психічне ставлення до вчиненого.

Ознаки складу порушення митних правил характеризують: об'єкт порушення митних правил; об'єктивну сторону порушення митних правил; суб'єкт порушення митних правил; суб'єктивну сторону порушення митних правил.

Усі зазначені елементи складу порушення митних правил нерозривно поєднані між собою. Наявність цих елементів обов'язкова для кваліфікації конкретного діяння як порушення митних правил. Якщо хоч би один з них відсутній або не відповідає тим властивостям, які передбачені відповідною нормою Митного кодексу, то зазначене діяння не є порушенням митних правил.

Об'єктом порушень митних правил є суспільні відносини, які охороняються законом і яким у результаті посягання завдається чи може бути завдано шкоду, а також те, на що спрямовано посягання.

Крім того, відповідно до ст. 544 Митного кодексу України серед основних завдань, покладених на органи доходів і зборів, є забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань державної митної справи, забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань державної митної справи, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил на всій території України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Питання тимчасового ввезення транспортних засобів врегульовано Конвенцією про тимчасове ввезення та Додатками до неї, ратифікованої Законом України від 24.03.2004 № 1661-ІV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення».

Відповідно до ст. 1 Конвенції, кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції.

Відповідно до статті 7 Додатка C до Конвенції встановлено що a) транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення; b) транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

З матеріалів справи про порушення митних правил, наданих до суду відповідачем не вбачається фактичних підстав винуватості ОСОБА_2 в порушенні митних правил, умислу та інших підстав неправомірного використання транспортного засобу позивачем на території України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наведене свідчить про відсутність законних підстав для прийняття відповідачем постанови в справі про порушення митних правил № 0316/50000/17 від 24.05.2017 щодо накладення на ОСОБА_2 штрафу у сумі 1 724 619,93 гривень за порушення приписів ст.485 МК України, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6-9,72-77,139,194,242-246,255, 295,382 КАС, ст.ст. 3, 255, 360, 485, 486, 494, 498, 526 МК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови по справі про порушення митних правил - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову виконуючого обов'язки заступника начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 від 24.05.2017 в справі про порушення митних правил № 0316/50000/17 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 724 619,93 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 06 липня 2018 року.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова