Справа № 815/5830/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5830/17

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» (далі - ТОВ «Дунайська імпортна компанія») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2017/000058/2 від 23.06.2017 року, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500060/2017/00762 від 23.06.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у суб'єкта владних повноважень, при розмитненні товару, законодавчо визначених підстав для застосування резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у специфікації до контракту та інвойсі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, зробивши аналіз норм Митного кодексу України та фактичних обставин справи, дійшов висновку, що у поданих до митного оформлення документах (інвойсі, пакувальному листі) повинні міститися відомості про вартість упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням.

Однак, ураховуючи, що до складової митної вартості товару не включено вартість пакування та тари, суд поважав, що позивачем не надано до митного оформлення в повному обсязі документів, що містять відомості про ціну товарів, що виключало можливість перевірки відповідачем числового значення заявленої митної вартості товарів.

Крім того, суд встановив, що позивачем не було надано до митного оформлення документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та документа, що підтверджує здійснення передоплати за товар.

Як зазначив суд, в інвойсі №029 від 19.06.2017 року відсутні умови здійснення оплати за товар.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дунайська імпортна компанія», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її вирішення, невідповідності висновків суду обставин справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та про прийняття нового - про задоволення позову.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою, Одеська митниця ДФС подала відзив на неї, оскільки вважає її необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання суду апеляційної інстанції належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання учасників справи, її розгляд відбувся в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27 квітня 2017 року між ТОВ «Дунайська імпортна компанія» та фірмою FRUTOPOLIS S.A. (Греція) був укладений зовнішньоекономічний контракт №336/17, відповідно до умов якого, фірма FRUTOPOLIS S.A. зобов'язалася поставляти, а ТОВ «Дунайська імпортна компанія» приймати та оплачувати товар, вказаний у специфікаціях.

09 червня 2017 року між ТОВ «Дунайська імпортна компанія» та фірмою FRUTOPOLIS S.A. (Греція) укладено додаткову угоду №1 до основного контракту, відповідно до якої оплата може здійснюватися на таких умовах: або протягом 14 днів з моменту митного оформлення товару, або на умовах 100% передоплати з боку покупця. Вартість товару зазначається в інвойсі на кожну партію товарів.

Відповідно до специфікації №29 від 19.06.2017 року до контракту та інвойсу №029 від 19.06.2017 року, фірма FRUTOPOLIS S.A. на умовах поставки FCA - Скідра поставила ТОВ «Дунайська імпортна компанія» наступний товар:

- персики свіжі, класу А, у пластикових ящиках - 2010 шт., на 26 дерев'яних піддонах, врожай 2017 року, країна виробництва - Греція, виробник - FRUTOPOLIS S.A., вага «брутто» - 21691 кг., вага «нетто» - 20296 кг., на загальну суму: 8321.36 євро, де 0,41 євро за 1 кг.

Декларант - ТОВ «Брокерська Експедиційна Компанія «Атаман-Груп», з метою проведення митного оформлення наведеного вище товару, 23.06.2017 року подав електронну митну декларацію за №UA500060/2017/009378, де було визначено митну вартість товару, що імпортується, за основним методом - за ціною зовнішньоекономічного контракту №336/17 від 27.04.2017 року.

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав: зовнішньоекономічний контракт; специфікацію до контракту про постачання товару; інвойс; прас - листи виробника; сертифікат походження товару; митну декларацію країни відправлення; документи, які підтверджують транспортні витрати (контракти з перевізниками, рахунок-фактура, автотранспортна накладна, договір-заявка, довідка про транспортні витрати, книжка МДП).

Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписки з бухгалтерської документації; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Додатково декларанта повідомлено про можливість, за власним бажанням, надати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

23.06.2017 року уповноваженою особою декларанта було надіслано повідомлення, в якому зазначалося, що додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів надаватися не будуть.

У той же день митним органом було ухвалено рішення №UA500060/2017/000058/2 про коригування митної вартості товарів та видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2017/00762.

У спірному рішенні вказано, що надані декларантом документи містять розбіжності та не містять усі відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів, у зв'язку з чим, митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом.

Зокрема, в рішенні містяться наступні підстави:

- відсутність в інвойсі, контракті та пакувальному листі даних щодо пакування та тари;

- не підтверджені транспортні витрати;

- не надано документ підтверджуючий здійснення передоплати за товар;

- адреса відправника FRUTOPOLIS S.A., вказана в митній декларації країни відправлення відрізняється від адреси, вказаної в митній декларації №UA500060/2017/009378 та сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 19.06.2017 року № 702742.

За проханням позивача товар, який надійшов на його адресу, був випущений у вільний обіг, позаяк декларант забезпечив такі дії фінансовою гарантією.

Скориставшись правом оскарження спірного рішення, позивач 10.08.2017 року подав до Одеської митниці ДФС скаргу та додаткові документи, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару, а саме: копію інвойсу № 29 від 19.06.2017 року, завірену печаткою митного органу Греції; копію експортної митної декларації, завірену печаткою митного органу Греції; копію довідки з ТПП Греції; калькуляцію вартості товарів зазначених в інвойсі № 029 від 19.06.2017 року; копію платіжного доручення в іноземній валюті та заявки на придбання іноземної валюти (а.с.80-81).

Проте, Одеська митниця ДФС відмовила в задоволенні скарги.

Колегія суддів вважає, що висновки суду, які покладені в основу ухваленого рішення, не можна вважати законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Аналіз судового рішення дає підстави дійти висновку, що суд погодився позицією митного органу щодо непідтвердження ТОВ «Дунайська імпортна компанія» митної вартості поставлених товарів, з підстав викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Вирішуючи даний правовий спір, колегія суддів не може погодитися висновками суду першої інстанції, у зв'язку з наступним.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст. 49 цього Кодексу, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 цього Кодексу, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

Частини 5, 6 даної статті 53 забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналізуючи дані приписи митного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що у митного органу не було підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю з огляду на наступне.

Як вбачається з доказів, що містяться в матеріалах справи, питання пакування товару та тари повністю врегульовано розділом 7 Контракту 336/17 від 27.04.2017 року «Пакування та маркування».

Так, відповідно до п.7.1 Контракту товар може постачатися Покупцю у зворотній тарі Покупця, а саме: у пластикових ящиках, призначених для транспортування свіжих цитрусових, фруктів та овочів або у тарі Постачальника з ідентичною метою призначення.

У випадку постачання товару у зворотній тарі, вважається , що це тара Покупця, а якщо у незворотній, то це тара Постачальника та включається до ціни товару.

Пункт 7.2 вказаного документа встановлює, що обов'язок упаковки і маркування товару покладається на Постачальника. Дані витрати входять до ціни товару та не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, згідно умов зазначеного контракту, пакування покладається на Постачальника товару фірму «FRUTOPOLIS S.A.» (Греція) та при постачанні товару у тарі Постачальника, її вартість включається до ціни товару та не підлягає поверненню.

Надана при розмитненні товару позивачем експортна декларація 17GREX90 від 19.06.2017 року не містить будь-яких даних щодо зворотної тари, статус якої визначає Постачальник товару при оформленні цієї декларації та надає відповідні документи для перевірки їх митним органам Греції при експорті товару.

Разом з тим, позивач в митній декларації № UA500060/2017/009378 від 23.06.2017 року в графі 37, 40 має заповнювати дані щодо особливостей переміщення товару через митний кордон України, до яких відноситься також режим переміщення тари.

Беручи до уваги, що в наведеній декларації не зазначено про зворотну тару, вона не є зворотною та її вартість включається до ціни товару.

За таких обставин, відсутність в інвойсі та пакувальному листі відомостей про вартість упаковки та робіт, пов'язаних з пакуванням, не перешкоджало органам доходів і зборів перевірити числове значення заявленої митної вартості, а тому висновок суду першої інстанції з даного проблемного питання про зворотне, є помилковим.

Додатково слід зазначити, що інвойс - це платіжний розрахунковий документ, де відображається вартість товару, яку визначає Постачальник.

Водночас пакувальний лист складається з метою підтвердження кількісних та вагових характеристик товару та вказується вага ящиків.

Про те, що до складової вартості товару входила упаковка та тара свідчить також калькуляція ціни товару від Постачальника. Вказаний документ був наданий митному органу поряд з іншими документами, що були перелічені вище і їх співставлення, свідчить, що дані, які в них зазначені щодо ціни товару співпадають.

За змістом ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням.

Отже, вказана норма Митного кодексу України чітко визначає, що наведені складові митної вартості додаються до неї тільки у випадку, якщо вони не включались до ціни, що фактично сплачена або підлягала сплаті.

Іншою підставою, яка покладена в основу рішення суду першої інстанції стала відсутність належних транспортних документів, які підтверджують транспортні витрати позивача.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши дану обставину вважає такі висновки суду безпідставними, з огляду на наступне.

На підтвердження транспортних витрат ТОВ «Дунайська імпортна компанія» під час митного оформлення надало до митного органу наступні документи:

- контракт на перевезення №337/17 від 26.05.2017 року укладений між ТОВ «Дунайська імпортна компанія» та компанією «Masiv Auvto» SRL (Молдова) на перевезення товару;

- договір-заявка до контракту №337/17 від 26.05.2017 року, який містить усі необхідні реквізити для підтвердження вартості товару: реквізити Постачальника та Покупця, найменування товару, його вага, маршрут перевезення, ставка на перевезення та інші необхідні дані для здійснення перевезення товару;

- рахунок-фактура, який містить реквізити сторін, суму платежу, назву послуги та контракт за яким здійснюється сплата;

- довідка від основного перевізника про транспортні витрати, яка містить відомості про маршрут перевезення та вартість послуг від Постачальника товару до кордона України та від кордону до місця вивантаження товару;

- товаросупровідний документ CMR.

Усі вищевказані документи пов'язані між собою інформацією щодо перевезення товару позивача.

Так, наданий рахунок-фактура містить посилання на контракт на перевезення товару та на договір-заявку. У свою чергу, договір-заявка містить дані щодо дати завантаження товару, яка відповідає даті завантаження, зазначеної у CMR у графі 21.

У CMR міститься посилання на інвойс та на сертифікат походження товару форми EUR.1, найменування товару, вага товару, маршрут перевезення/ місце завантаження і вивантаження товару.

Номер машини, що зазначений у договорі-заявці відповідає номеру, що зазначений у інвойсі.

Окрім того, на підтвердження оплати за перевезення, до суду першої інстанції був наданий акт виконаних робіт №25 від 23.06.2017 року, платіжне доручення № 9 від 28.07.2017 року на 7 100,00 євро, довідка банку № 93221 від 11.12.2017 року.

Отже, оплата за перевезення товару була здійснена вже після його отримання та розмитнення.

Слід наголосити про неможливість позивача надати при декларуванні товару банківській документ про оплату перевезення товару, позаяк умовами контракту (п.4.2.), оплата за такі послуги здійснювалась після виконання робіт.

У договорі-заявки, наданому до митного оформлення, зазначений строк оплати - 15 днів після отримання товару.

Суд першої інстанції у своєму рішенні акцентував увагу на тому, що позивачем для митного оформлення в якості документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, надавались, зокрема: лист від «Masiv avto» SRL від 19.06.2017 року та рахунок-фактура «Masiv avto» SRL від 19.06.2017 року (а.с.58-59).

Однак, як зазначено судом першої інстанції, з наявної в матеріалах справи копії міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) (а.с.60) вбачається, що підприємство «Masiv avto» SRL в ній не значиться, а зазначено підприємство SRL «Tintoreto-Trans».

У зв'язку з цим, суд погодився з позицією відповідача щодо ненадання позивачем у повному обсязі документів, транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Спростовуючи даний довід суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 6.2.15 контракту на перевезення № 337/17 від 26.05.2017 року, укладеного між ТОВ «Дунайська імпортна компанія» та Компанія «Masiv Auvto» SRL (Молдова), останній несе відповідальність перед замовником за вантаж та отримує винагороду за виконані роботи, а також має право на укладення договору з третіми особами для належного і своєчасного виконання взятих на себе зобов'язань за контрактом.

Усі витрати, пов'язані з третіми особами перевізник бере на себе і відшкодуванню вони, з боку замовника, не підлягають.

Так, між компанією «Masiv Auvto» SRL та SRL «Tintoreto-Trans» 03.05.2017 pоку був укладений Договір на транспортне-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів № 03/05/2017 (договір субперевезення), у тому числі і на перевезення вантажу позивача.

Враховуючи умови контракту є цілком правомірним зазначення у заявці на перевезення та у рахунку-фактурі реквізитів, саме основного перевізника товару - компанії «Masiv Auvto» SRL (Молдова), а в в транспортних документах таких як CMR та книжка МДП, зазначення реквізитів компанії SRL «Tintoreto-Trans», яка безпосередньо здійснювала послуги перевезення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що ТОВ «Дунайська імпортна компанія» надано всі документи, які підтверджують вартість перевезення товару, а висновок суду першої інстанції з цього питання є необґрунтованим.

За результатами дослідження висновків суду першої інстанції про відсутність підтвердження декларантом здійснення передоплати за поставлений товар, а також про відсутність в наданому інвойсі №029 від 19.06.2017 року умов здійснення оплати за товар, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно умов додаткової угоди № 1 від 09.06.2017 року до контракту на постачання товару № 336/1 від 27.04.2017 року, оплата за товар може бути як у формі передоплати так і оплати після постачання товару.

До митного оформлення декларантом було надано інвойс №029 від 19.06.2017 року із зазначенням умов оплати - протягом 14 днів з моменту митного оформлення товару, що відображено у електронній митній декларації № UA 500060/2017/009378, електронному повідомлені митниці про прийняття документів та у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Оплата за поставку товару за цим інвойсом була здійснена відповідно до умов, зазначених у додатковій угоді № 1 від 09.06.2017 року, згідно платіжного доручення № 26 від 05.07.2017 року, що підтверджується довідкою банку про здійснення усіх платежів за контрактом на поставку товару, у тому числі на поставку товару по інвойсу №029.

Надати вказані докази щодо сплати товару на час митного оформлення товару у декларанта не було можливості, у зв'язку з їх відсутністю на момент розмитнення.

Крім того, Митний кодекс України не ставить в залежність декларанту право на розмитнення товару за ціною договору, від наявності банківського документу, що підтверджує сплату товару.

Аналіз статті 53 Митного кодексу України свідчить про те, що банківський документ не є єдиним та обов'язковим документом, який підтверджує контрактну вартість товару та його наявність або відсутність не впливає на право декларанта розмитнювати товар за основним методом при наявності інших документів, зазначених у даній статті.

Суд першої інстанції також акцентував увагу на тому, що ціна контракту не відповідає ціні товару, що вказана у інвойсі. З цього приводу необхідно зазначити наступне.

Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №336/17 (п. 1.2.) постачання товару здійснюється партіями. Загальна кількість товару, що поставляється, складається з кількості поставленого товару, вказаного в інвойсі по кожній партії товару.

Загальна сума контракту дорівнює загальній вартості усього товару, який поставляється за даним контрактом і становить 500 000 євро (п.2.1. Контракту).

Таким чином, вартість товару, що зазначена у інвойсі № 029 - 8321,36 євро, не може бути рівною загальної вартості усього контракту тому, що є вартістю тільки однієї з численних партій товару, що поставляється у рамках вищевказаного контракту.

Є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що зазначення різних адрес відправника FRUTOPOLIS S.A. у митній декларації країни відправлення, в електронній митній декларації №UA500060/2017/009378 та сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 19.06.2017 року № 702742 викликають сумніви у достовірності наданої інформації.

Так, експортна декларація ЕХ-1 - митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер.

Відповідно до умов Інкотермс 2010 експортну декларацію може оформляти продавець чи покупець продукції.

У даному випадку, експортна декларація була оформлена постачальником товару компанією FRUTOPOLIS S.A., про що зазначено у розділі 1 декларації, заповнена вона на грецькій мові, у тому числі в ній зазначена виробнича адреса.

На підтвердження цього, матеріали справи містять лист з перекладом на українську мову від компанії FRUTOPOLIS S.A. (Греція), де постачальник грецькою та англійською мовами вказав усі свої адреси: юридичну адресу (офіс Постачальника) та виробничу адресу - місце відвантаження товару.

Крім того, апелянтом до скарги надано інформаційну довідку (з перекладом на українську мову) щодо реєстраційних даних компанії FRUTOPOLIS S.A., у тому числі щодо її адреси, за якою здійснюється діяльність компанії, де зазначена, як адреса головного офісу (адреса, яка зазначена у контракті на постачання товару та у МД), так і адреса здійснення діяльності (виробнича), що зазначена у експортній декларації.

Факт того, що дана декларація стосується саме товару, який був поставлений за контрактом № 336/17 свідчить наступне: у графі «44» вказана цифра - 380/029 де « 380» - це назва документа - інвойс, цифра « 029» - номер інвойсу. В свою чергу, у інвойсі № 029 зазначені наступні дані: номер та дата контракту, за яким був поставлений товар, найменування постачальника та покупця товару, найменування товару, вага товару, вартість товару, а також умови постачання товару, згідно Інкотермс 2010, а також розділення товару на класи.

З огляду на існуючи обставини, митний орган мав можливість дослідити цей документ та встановити його належність до інших документів, поданих для розмитнення спірної партії товару.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що мова, якою зазначена адреса виробника-постачальника товару у експортній декларації, не впливає на ціноутворення та не спростовує вартість товару, яка зазначена у первинних документах таких як специфікація та інвойс.

За таких обставин справи, зважаючи на викладені вище аргументи, слід погодитися з вимогами апелянта про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового про задоволення позову.

Так, відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права.

Також колегія суддів вважає за необхідним вирішити питання щодо судових витрат понесених позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову та апеляційної скарги сплачений судовий збір на загальну суму 8000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.3, 169).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції при задоволенні позову вважає за необхідним стягнути 8000 грн. судового збору (3200+4800) з бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь ТОВ «Дунайська імпортна компанія».

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення нове рішення - про задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів за №UA500060/2017/000058/2 від 23.06.2017 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500060/2017/00762 від 23.06.2017 року.

Стягнути з Одеської митниці ДФС (код за ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» (код за ) судові витрати в сумі 8000 (вісім тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повне судове рішення складено 05.07.2018 року.