Справа № 826/856/18
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Київ №826/856/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Літвіної Н.М.,

за участю

секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Келеберда В.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 листопада 2017 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року у справі №826/856/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Розгляд справи просить проводити за її участі.

31 травня 2018 року від Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№18072), у якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи просить проводити за участі представника відповідача.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено Акт від 27 жовтня 2017 року № 2124/26-15-42-02-12/НОМЕР_4, відповідно до висновків якого ОСОБА_2 упродовж періоду, що перевірявся, отримувала доходи внаслідок укладення договору дарування з фізичною особою, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, які підлягають оподаткуванню відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України та включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що не відображено платником у податковій декларації про майновий стан і доходи.

За результатами перевірки донараховано ОСОБА_2 податок на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 8 863,67 грн. та штрафні санкції у розмірі 2215,92 грн.

Позивачем на складений Акт від 27 жовтня 2017 року № 2124/26-15-42-02-12/НОМЕР_4 подано заперечення, в яких зазначено, що кошти за договором дарування остання не отримувала, тому підстави для декларування доходів з відповідним оподаткуванням у неї не виникли.

За результатами розгляду заперечень позивач отримала лист від 14 листопада 2017 року №-15-42-02-19 про залишення їх без задоволення, а податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року без змін.

30 листопада 2017 року позивач подала скаргу до Державної фіскальної служби України та 11 січня 2018 року отримала рішення про залишення скарги без задоволення, а податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017 року протиправним, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, про порушення позивачем положень Податкового кодексу України щодо обов'язку фізичної особи - платника податків задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню, у даному випадку на суму 177 273,37 грн. та про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на загальну суму 8 863,67 грн., а відтак протиправності у діях відповідача щодо видання податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року № не вбачається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 164.2.10 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 зазначеного Кодексу.

Згідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Відповідно до п. 174.4 ст. 174 ПК України нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно п. 174.3 ст. 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Відповідно до підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено під час перевірки контролюючим органом, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, який зареєстрований в реєстрі за №487 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В.

Як вбачається із змісту Договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, ОСОБА_4 - Дарувальник подарувала ОСОБА_2 - Обдаровуваній грошові кошти в сумі 6 820,83 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 177 273,37 грн.), які знаходяться на депозитному рахунку Дарувальника НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Хрещатик» і є 1/12 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору № 225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року (а.с.68-69).

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 722 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року) право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до частини четвертої статті 722 Цивільного кодексу України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно пункту 3 Договору від 05 квітня 2016 року прийняттям подарунка вважатиметься одержання Обдаровуваним оригінального примірника цього Договору після його нотаріального посвідчення.

Договір від 05 квітня 2016 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., складено у двох примірниках, один з яких отримала ОСОБА_2 у момент його посвідчення (п.11 Договору).

Відтак, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 відповідно до підписаного нею Договору від 05 квітня 2016 року, одержавши примірник нотаріально посвідченого Договору, прийняла подарунок у вигляді грошових коштів в сумі 6 820,83 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 177 273,37 грн.) на депозитному рахунку ОСОБА_4

Разом з тим, пунктом 4 Договору від 05 квітня 2016 року визначено, що Обдаровувана з моменту отримання дарунку замінює Дарувальника у правовідносинах, які склалися між Дарувальником і Банком згідно з Договором № 225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року, в тому числі в частині отримання після закінчення строку дії вказаного вище депозитного договору, набутих у власність за даним Договором дарування грошових коштів в сумі 6 820, 83 доларів США.

Судом встановлено, що 05 січня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів.

Відповідно до п. 1.1. Договору банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США Банк приймає грошові кошти Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 81850,00 доларів США на термін з 05.01.2016 року по 05.07.2016 року.

Пунктом 3.5 розділу 3 Договору визначено, що повернення Вкладу або його частини на вимогу Вкладника до спливу строку або до настання інших обставин, визначених Договором, не здійснюються.

Відповідно до пункту 2.1.4. Договору Банк зобов'язаний був в останній день терміну розміщення «Вкладу» повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

Серед іншого, за вищевказаним Договором ОСОБА_4 мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.4.2 п. 2.4 Договору).

Отже, укладання Договору дарування від 05.04.2016 р. 1/12 частини банківського депозиту за Договором №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016 року відповідало умовам депозитного договору на момент укладання.

Разом з тим, позивач в апеляційній скарзі вказує, що такі кошти фактично не отримала, оскільки, відповідно до постанови Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ КБ «Хрещатик» віднесений до категорії неплатоспроможних, а відтак, відсутні підстави для подання податкової декларації та сплати податку з таких коштів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05 квітня 2017 року у ПАТ КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом №21-036-30455/16 у відповідь на звернення ОСОБА_2 від 22.06.2016 повідомив, що операції, які не відображені за даними обліку Банку станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, не підлягають відшкодуванню Фондом. Додатково позивача було повідомлено, що вимоги кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в газеті «Голос України» №160 (6360) від 09.06.2016.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що після укладення Договору дарування від 05 квітня 2016 року вона не відкрила на своє ім'я депозитний рахунок у ПАТ КБ «Хрещатик» із вищевикладених причин, а крім того, грошові кошти, що знаходилися на депозитному рахунку ОСОБА_4, які вона подарувала позивачу, не були включені до реєстру кредиторів банку ПАТ КБ «Хрещатик» у зв'язку з неподанням нею відповідної заяви.

Як зазначено у п. 2 Договору від 05.04.2016 Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому п. 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдарованого, відомостей про суму подарованих коштів.

Оскільки Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05 квітня 2017 року у ПАТ КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації, а відповідно до абз.1 ч1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» призупинено всі повноваженні органів управління банку, то дана обставина спричинила неможливість повідомлення Банку Дарувальником про дарування коштів ОСОБА_2 та відкриття на ім'я позивача іменного депозитного рахунку,

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (далі - Положення №516), вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 2.1 глави 2 Положення №516 визначено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що неможливість відкриття іменного депозитного рахунку, спричинила неможливість прийняття дарунку позивачем за Договором дарування від 05.04.2016, а саме: грошових кошти, які становлять 1/12 частини банківського депозиту за Договором №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016.

Також, неотримання подарунку ОСОБА_2 у вигляді грошових коштів які становлять 1/12 частини банківського депозиту за Договором №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016 підтверджується і фактом списання коштів ПАТ «КБ «Хрещатик» 30.09.2016 з депозитного рахунку НОМЕР_2 у розмірі 81850,00 доларів США (повної суми депозитного вкладу). (а.с.88).

Разом з тим, доказом неотримання дарунку є Договір про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 29.08.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дурбієм А.В., який був укладений у зв'язку з тим, ПАТ «КБ «Хрещатик» знаходиться в процедурі ліквідації, що спричинило неможливість отримання дарунку та виконання умов договору дарування.

У листі від 09.10.2017 ОСОБА_2 повідомила Головне управління ДФС у м. Києві про даний договір та надала його копію, а відтак, контролюючому органу було відомо про неможливість отримання позивачем відповідного доходу на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Оскільки визначальною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі та приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку, колегія суддів приходить до висновку, що, зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2 дохід, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік, не отримувала.

Отже, відповідач протиправно дійшов висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України щодо обов'язку фізичної особи - платника податків задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню, у даному випадку на суму 177 273,37 грн. та про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на загальну суму 8 863,67 грн.

Факт не отримання ОСОБА_2 подарунку у вигляді грошових коштів в сумі 6 820,83 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 177 273,37 грн.) підтверджується і рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року (яке набрало законної сили), яким визнано недійсним Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 487, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у зв'язку з неможливості виконання умов Договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку.

Відтак, доводи, наведені в апеляційній скарзі позивачем, спростовують висновки суду першої інстанції.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Відповідно до пп. «б» п. 4 ч.1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час подання позовної заяви ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі - 704 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.936866084.1 від 12.01.2018, яка міститься в матеріалах справи (а.с.3), та під час подання апеляційної скарги - 1057,20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 03.05.2018, яка міститься в матеріалах справи (а.с.133).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1761,20 грн. (704+1057,20) підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу надавалася правнича допомога ОСОБА_6 на підтвердження чого позивачем надано договір №13 від 14.09.2017 про надання правничої допомоги (а.с.37-38), акт виконаних робіт згідно Договору про надання правничої допомоги №13 від 14.09.2017 від 15.01.2018 (а.с.39), квитанцію про оплату 6400 грн. ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_6 згідно договору №13 від 14.09.2017 (а.с.41), договір №19/04 від 19.04.2018 про надання правничої допомоги (а.с.127-128), акт виконаних робіт згідно Договору про надання правничої допомоги №19/04 від 19.04.2018 від 08.05.2018 (а.с.130), квитанцію про оплату 8000 грн. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 згідно договору №19/04 від 19.04.2018 (а.с.129).

Стаття 134 КАС України визначає витрати на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, яка надавала правничу допомогу позивачу, як адвокат діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_3 від 08.02.2018, а відтак, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції така не була адвокатом, а допомога була надана до та під час розгляду справи в суді першої інстанції як фахівцем у галузі права - фізичною особою - підприємцем, а витрат на професійну правничу допомогу фахівця у галузі права не передбачено чинним КАС України то, відповідно до законодавства, такі не можуть бути відшкодовані.

Щодо витрат, пов'язаних з правничою допомогою позивачу, яка була надана ОСОБА_6 під час складення та подання апеляційної скарги, як адвокатом (як адвокат діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_3 від 08.02.2018), які становлять відповідно до договору №19/04 від 19.04.2018 про надання правничої допомоги 8000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з п.2 Акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №19/03/18 від 19 квітня 2018 року від 08.05.2018 Замовник у повному обсязі оплатив Виконавцю за послуги з надання правничої допомоги, згідно тарифів у відповідності до п.5 Договору, а саме: узгоджену сторонами суму, яку Замовник сплатив Виконавцю за складання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2018 у справі №826/856/18, виготовлення її копій з додатками та зібранні необхідних доказів, що підтверджується квитанцією ПриватБанку №0.0..1 від 03.05.2018.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 11079 грн. 59 коп., та, разом з тим, жодних зібраних нових доказів до апеляційної скарги додано не було, а апеляційна скарга містить ті ж доводи, що і позовна заява, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, колегія судів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 листопада 2017 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1762 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 липня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

Н.М. Літвіна