Справа № 377/451/18
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

Справа №377/451/18

Провадження №2-а/377/19/18

06 липня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Щуковській А.М.,

за участю:

представника позивача Оксюк О.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Бублія С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України і затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, -

УСТАНОВИВ:

06 липня 2018 року позивачем до суду подано названу позовну заяву з вимогами про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, і примусового видворення з України після завершення процедури ідентифікації громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що 05 липня 2018 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Славутичі Київської області по Чернігівському кварталу співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. 09 листопада 2017 року Славутицьким міським сектором УДМС України в Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення із забороною в`їзду відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на три роки, яке він мав виконати в термін до 20 листопада 2017 року, проте не виконав. Також відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Рішення Славутицького міського сектору УДМС України в Київській області відносно відповідача про примусове повернення із забороною в`їзду відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на три роки від 09.11.2017 року було оскаржено відповідачем до Славутицького міського суду Київської області. Постановою Славутицького міського суду Київської області від 12 грудня 2017 року визнано протиправним та скасовано вказане рішення Славутицького міського сектору УДМС України в Київській області. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року постанову Славутицького міського суду Київської області від 12.12.2017 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Грузії ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на три роки. Відповідач не працює, легальних засобів для існування немає, ухиляється від виконання рішення про повернення, відсутні документи, що дають право на виїзд за межі України, що є підставою для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України в 2011 році з метою вирішення особистих питань та з цього часу незаконно перебуває на території України. 09 листопада 2017 року Славутицьким міським сектором УДМС України в Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення із забороною в`їзду відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на три роки, яке він мав виконати в термін до 20 листопада 2017 року. Вказане рішення було оскаржено до Славутицького міського суду Київської області. Постановою Славутицького міського суду Київської області від 12 грудня 2017 року було визнано протиправним та скасовано вказане рішення Славутицького міського сектору УДМС України в Київській області. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року постанову Славутицького міського суду Київської області від 12.12.2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою скасовано рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Грузії ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на три роки. Таким чином, рішення Славутицького міського сектору УДМС України в Київській області в частині повернення відповідача є чинним. Проте, дане рішення залишилось невиконаним. Документів, які б надавали йому право знаходитись на території України на законних підставах, у нього немає. Він не працює і коштів виїхати з території України в нього немає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що проживав в м.Славутичі з 1990 року у свого батька, який був громадянином України, і перебував на військовому обліку в Славутицькому військкоматі з 1995 року. Через деякий час він виїхав до Грузії, де проживає його мати, а 29 листопада 2011 року прибув до України з Грузії в зв`язку зі смертю батька та необхідністю оформлення спадщини. На даний час він знімає кімнату в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та не працює. Він не виконав рішення про примусове повернення, оскільки в нього не було коштів. Проте, в цьому місяці його знайомий надасть йому кошти, і він виїде за межі території України.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач є громадянином України, бо станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України, тому його не може бути примусово видворено за межі території України. Крім того, відповідач, вважаючи себе громадянином Грузії, має намір самостійно виїхати за межі території України, особа його ідентифікована, тому підстав для його затримання немає.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та зібрані письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 05 липня 2018 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Славутичі Київської області по Чернігівському кварталу співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

З оригіналу паспорта громадянина Грузії ОСОБА_1 серії 10 ВА35931 5, який видано 10 червня 2011 року і який є дійсним до 10 червня 2021 року, вбачається, що він прибув до України 29 листопада 2011 року, термін його перебування продовжено СГІРФО ЧМВ УМВС до 25 травня 2012 року. 25 травня 2012 року він виїхав з України, та знову 25.05.2012 року прибув через КПП «Неданчичі» в Україну. Протягом подальших 90 днів відповідач не залишив територію України, що ним не заперечується, не легалізував свого становища в органах Державної міграційної служби України, чим порушив передбачений законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства термін перебування на території України.

За змістом протоколу серії ПР МКО № 070414 від 05.07.2018 року, складеного Славутицьким МС УДМС України в Київській області, 05.07.2018 року о 15 годині 50 хвилин був виявлений громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на території України без документів, що дають право на проживання в Україні, чим порушив вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за яке передбачена адміністративна відповідальність за ст. 203 КУпАП.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 070414 від 05.07.2018 року, складеною Славутицьким МС УДМС України в Київській області, громадянина Грузії ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

З оглянутого в судовому засіданні військового квитка видно, що ОСОБА_1 з 24 січня 1995 року перебуває на обліку в Славутицькому міському військовому комісаріаті.

Рішенням головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09 листопада 2017 року вирішено примусово повернути за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 20 листопада 2017 року, а також заборонити громадянину Грузії ОСОБА_2 в`їзд в Україну терміном на 3 роки.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 12 грудня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09 листопада 2017 року про примусове повернення ОСОБА_2 за межі України і зобов`язання покинути територію України до 20 листопада 2017 року та про заборону в`їзду в Україну на три роки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року постанову Славутицького міського суду Київської області від 12.12.2017 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Грузії ОСОБА_2 в`їзду на територію України терміном на три роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року в частині примусового повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк до 20 листопада 2017 року є чинним, проте залишилось невиконаним громадянином Грузії ОСОБА_2 , тому управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Славутицького міського сектору звернулося до суду з вимогою про примусове видворення за межі території України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI дано визначення, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини третьої ст. 9 вказаного Закону №3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. За визначенням статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом частини першої статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 (справа № 743/432/16-а).

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Частиною 8 статті 30 Закону № 3773-VI, яка містить в собі положення щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, закріплено, що положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України незаконно без документів на право перебування на території України, при цьому, такий не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, тому підстави вважати, що ОСОБА_2 , підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону № 3773-VI відсутні.

З матеріалів справи 377/937/17, провадження № 2-а/377/119/17, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 особисто отримав постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року, якою рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року в частині примусового повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк до 20 листопада 2017 року визнано законним та у строк, передбачений статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», самостійно не покинув територію України.

Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він самостійно не виконав рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 09.11.2017 року з тих підстав, що в нього були відсутні кошти.

Таким чином, оскільки громадянин Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав без поважних причин рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року в частині примусового повернення з України та зважаючи на відсутність, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача, то його необхідно примусово видворити за межі території України.

Вирішуючи позовну вимогу про затримання громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, слід зазначити наступне.
Згідно п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.
Примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова виноситься судом за позовом територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ, крім випадків затримання іноземців за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, також підлягають примусовому видворенню, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців відсутній договір про реадмісію.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Ця Інструкція регулює порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), та визначає порядок дій посадових осіб ПТПІ, територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону при розміщенні іноземців та осіб без громадянства в ПТПІ, їх утриманні, передачі та звільненні з ПТПІ.
Пунктом 12 зазначеної Інструкції встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.
Згідно ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Отже, позовна заява про затримання щодо іноземця або особи без громадянства подається стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині затримання відповідача з метою і ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, представник позивача посилається на те, що необхідно ідентифікувати особу відповідача, бо його паспорт громадянина Грузії є недійсним, а також відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення і немає документа, що дає право на виїзд з України.
В судовому засіданні встановлено законні підстави для примусового видворення за межі території України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачем не виконано рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року в частині примусового повернення його з України в строк, передбачений статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, встановлено, що відповідач тривалий час, починаючи з січня 2018 року, не виконує рішення про примусове повернення з України. Причиною невиконання вказаного рішення відповідач зазначає відсутність коштів на виїзд за межі території України. Він не працює, власного житла та законних джерел існування він немає.
Копією трудової книжки підтверджено, що відповідач з 1995 року офіційно не працює.

Надані докази обґрунтовано дають підстави стверджувати, що відповідач ухиляється від виконання рішення головного спеціаліста Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області Ковалко І.В. від 09.11.2017 року в частині примусового повернення з України.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з доводами представника позивача в тій частині, що відповідача необхідно затримати з метою забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства, та не погоджується з доводами про затримання відповідача з метою ідентифікації особи, оскільки особу відповідача ідентифіковано на підставі паспорту громадянина Грузії, військового квитка відповідача. Проте, незначні пошкодження, які є в паспорті громадянина Грузії ОСОБА_2 , можуть утруднити можливість самостійного виїзду за межі території України.

З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги про затримання громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення видворення за межі території України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи представника відповідача про те, що відповідач є громадянином України, тому не підлягає примусовому видворенню за межі території України, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на досліджених доказах, положеннях Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та спростовуються самим відповідачем, який пояснив, що він є громадянином Грузії і не є громадянином України.

За таких обставин позов слід задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241-243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Затримати громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України з поміщенням його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк до 06 січня 2019 року.

Примусово видворити за межі території України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька