Справа № 825/2232/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2232/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Москалець О.І.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулось Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 36280,00 грн. та пені в розмірі 1110,27 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що зі звіту відповідача про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, середньооблікова кількість штатних працівників у 2017 році становила 25 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, фактично середньооблікова кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 0 осіб, що свідчить про невиконання відповідачем вказаного нормативу. Розмір середньорічної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за 2017 рік становив 36280,00 грн., і тому відповідно, сума адміністративно-господарських санкцій становить 36280,00грн. Враховуючи, що відповідачем добровільно не сплачено до Фонду адміністративно - господарські санкції за 2017 рік, позивачем нарахована пеня відповідно до облікової ставки у розмірі 17 % річних, яка становить 1110,27 грн. Вказані суми відповідачем на час подання позову не сплачені, тому позивач скористався наданим йому законом правом на звернення з даним позовом до суду.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідачем вжито усіх необхідних заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів та недопущення адміністративно-господарського правопорушення. Відповідач повідомляв державну службу зайнятості про наявність створених робочих місць для інвалідів та самостійно здійснював пошук інвалідів, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, надав суду копію листа Чернігівського міського центру зайнятості від 16.03.2018 № 07/134, в якому вказано, що ФОП ОСОБА_3 до Чернігівського міського центру зайнятості протягом 2017 року звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочому силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідності не подавав, що є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) відноситься до суб'єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону України Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991 встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Відповідачем подано до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма № 10-ПІ), відповідно до якого: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 25 осіб; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особи; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 907,00 тис. грн.

Як видно зі списку, доданого до вказаного звіту, особа з інвалідністю працювала лише 5 місяців.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 36280,00 грн., а розмір пені відповідно до облікової ставки у розмірі 17 % річних (встановлено Рішенням Правління Національного банку України № 287- рш від 24.05.2018) становить 1110,27 грн.(а.с.8).

З огляду на те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачені адміністративно - господарські санкції та пеня, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зважає на таке.

Дані правовідносини регулюються Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991.

Працевлаштування - це комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до частини третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини третьої статті 18-1 цього Закону, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Як видно зі списку, доданого відповідачем до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма № 10-ПІ), особа з інвалідністю працювала у відповідача лише 5 місяців.

Відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно становить 5 місяців / 12 місяців = 0,42, становить 0 осіб.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012, № 5067-VI "Про зайнятість населення роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за N 988/23520 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку, форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Таким чином, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відноситься також надання територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою N 3-ПН, яка подається не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Саме подання такої інформації (звітність форми № 3-ПН) може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних дій для працевлаштування інвалідів, і, відповідно, про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Враховуючи викладені нормативно-правові акти, суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені у відзиві, що відповідачем вжито усіх необхідних заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів та недопущення адміністративно-господарського правопорушення, так як відповідач повідомляв про наявність робочих місць для інвалідів державну службу зайнятість та самостійно здійснював пошук інвалідів, оскільки докази на підтвердження вказаних доводів, суду не надано.

Разом з тим, суд бере до уваги докази надані позивачем, а саме лист Чернігівського міського центру зайнятості від 16.03.2018 № 07/134, в якому вказано, що ФОП ОСОБА_3 до Чернігівського міського центру зайнятості протягом 2017 року звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочому силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідності не подавав (а.с.25).

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, суд, відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, також враховує правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 06.02.2018 у справі К/9901/12232/18 825/1276/16, відповідно до якої неподання звітності форми 3-ПН розглядається як невжиття відповідачем необхідних заходів, спрямованих на працевлаштування інвалідів з відповідними правовими наслідками у вигляді санкцій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем у 2017 році територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою N 3-ПН, яка подається не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Адміністративно-господарські санкції відповідач повинен був сплатити самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, однак, до цього часу сума заборгованості до Державного бюджету відповідачем не сплачена.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення (наведених у постановах Правління Національного банку України), що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно розрахунку позивача, який міститься в матеріалах справи, відповідно до облікової ставки у розмірі 17 % річних (встановлено Рішенням Правління Національного банку України № 287- рш від 24.05.2018), відповідачу за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня, розмір якої становить 1110,27 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а доводи відповідача жодними доказами не підтверджені, тому є наявні підстави для задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до положень частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

За відсутності судових витрат суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, правові підстави для стягнення з відповідача на користь Фонду витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. В. Радченка, 14, м. Чернігів, 14017, ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 14000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 14000, р/р НОМЕР_2, Полікомбанк, МФО:353100, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України (отримувач: Державний бюджет м. Чернігів, банк отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, рахунок: 0002, МФО: 853592, ) 36280,00 грн. (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят гривень) адміністративно-господарських санкцій та 1110,27 грн. (одну тисячу сто десять гривень 27 копійок) пені.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 09.07.2018.

Суддя І.І. Соломко