Справа № 820/6498/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.

Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

27 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/6498/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

за участю:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Синюшка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (суддя Рубан В.В.) від 04.04.2018 р. (повний текст рішення складений 13.04.2018 р.) по справі № 820/6498/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконним наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 1218 від 21.11.2017 р. про накладення дисциплінарних стягнень на окремих працівників ГУНП в Харківській області та наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 709 о/с від 05.12.2017 р. в частині звільнення з Національної поліції України ОСОБА_2; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області поновити позивача на попередній роботі; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31136,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 р. по справі № 820/6498/17 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 1218 від 21.11.2017 р. в частині накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 709 о/с від 05.12.2017 р. в частині звільнення зі служби старшого сержанта поліції ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника конвою відділення № 2 взводу № 2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області з 06.12.2017 р.; зобов'язано Головне Управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20675,30 грн. (двадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять гривень 30 коп.) за період з 06.12.2017 р. по 04.04.2018 р. включно, з відрахуванням обов'язкових податків, платежів та зборів. Рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах оплати праці за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 24.07.1998 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 р. проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, на посаді начальника конвою відділення № 2 взводу № 2 роти № 2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області з 18.05.2017 р.

Згідно з доповідною запискою заступника начальника СУ ГУ НП України в Харківській області підполковника поліції А.В. Шарніна (а.с. 23) 06.11.2017 р. Київським районним судом міста Харкова оголошено вирок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за фактом скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294 та ч. 3 ст. 296 КК України. Оскільки ОСОБА_6 було скоєно новий злочин за ст. 122 Кримінального кодексу України, то працівники Новобаварського відділу поліції прибули до Київського райсуду м. Харкова з метою оголошення ОСОБА_6 підозри та обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Працівники поліції, які здійснювали конвоювання ОСОБА_6, після оголошення підозри під відеофіксацію завели ОСОБА_6 до кімнати для конвою, у подальшому вивели з приміщення суду, дозволивши зникнути у невідомому напрямку.

Наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області № 1530 від 06.11.2017 р. за цією доповідною запискою призначено службове розслідування (а.с. 24), за результатами якого складено Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Харківській області від 20.11.2017 р.

Згідно з Висновком встановлено, що позивач заступник командира взводу старший сержант поліції ОСОБА_2 допустив порушення службової дисципліни, що виразилось у самовільному прийнятті рішення про звільнення з-під варти ОСОБА_6, порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179, пункту 1,2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію». В п. 1 підсумкової частини вказаного висновку позивача було запропоновано звільнити з Національної поліції.(а.с. 25-30).

У зв'язку з цим, 21.11.2017 р. ГУНП в Харківській області за № 1218 виданий наказ про накладення дисциплінарних стягнень на окремих працівників ГУНП в Харківській області, згідно якого вирішено за порушення службової дисципліни, що виразилось у самовільному прийнятті рішення про звільнення з-під варти ОСОБА_6, порушенні вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ч. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179, пунктів 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», заступника командира взводу БКС старшого сержанта поліції ОСОБА_2 звільнити з Національної поліції України (а.с. 31, 32).

Наказом ГУНП в Харківській області від 05.12.2017 р. № 709 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_2 (0081816), начальника конвою відділення № 2 взводу № 2 роти № 2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, з 05.12.2017 р. звільнено зі служби згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 56).

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач не довів факту скоєння дисциплінарного проступку позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття наказу про звільнення позивача стало те, що 06.11.2017 р. в приміщенні Київського районного суду м. Харкова було оголошено вирок ОСОБА_6 , яким його звільнено з під варти з зали суду.Після оголошення вироку ОСОБА_6 в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в присутності працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України. Після оголошення ОСОБА_6 підозри працівники БКС ГУНП в Харківській області, які здійснювали конвоювання, відвели ОСОБА_6 в кімнату для конвою, а потім вивели з приміщення суду, дозволивши ОСОБА_6 зникнути в невідомому напрямку.

Також, згідно висновку службового розслідування встановлено, що позивачем, як начальником конвою БКС самостійно, без погодження з керівництвом прийнято рішення про надання ОСОБА_6 права залишення адміністративної будівлі суду, що призвело до безперешкодного його зникнення у невідомому напрямку.

На підставі викладеного, відповідачем зроблений висновок, позивачем вчинено порушення службової дисципліни, що полягало у самовільному прийнятті рішення про звільнення з-під варти ОСОБА_6, чим порушені вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ч. 1 розд. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та пп. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що є підставою для звільнення позивача з Національної поліції України.

Положеннями п. 9 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 р. № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначення виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За висновками службового розслідування, позивачем вчинено порушення службової дисципліни у вигляді самовільного прийняття рішення про звільнення з-під варти ОСОБА_6

В той же час, судовим розглядом встановлено, що згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 р. ОСОБА_6 звільнено з-під варти в залі суду негайно, що свідчить про те, що одразу після проголошення вироку суду, відпали юридичні підстави для обмеження ОСОБА_6 у свободі пересування, та зник привід для реалізації працівниками підрозділу поліції з батальйону конвойної служби повноважень по утриманню громадянина у межах будь-якого конкретного приміщення. При цьому слід зазначати, що наведена обставина також свідчить про те, що ОСОБА_6 був звільнений з-під варти не у зв'язку з самовільним прийняттям рішення про його звільнення ОСОБА_2, а у зв'язку з проголошенням вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що позивач втрутившись в процесуальну діяльність слідчого Погорєлова С.В., порушив вимоги ч. 5 ст. 40 КПК України та п. 4 розділу VI Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 р. № 570, колегія суддів зазначає наступне.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що 06.11.2017 р. приблизно о 16.00 слідчий Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_7 прибув до Київського районного суду м. Харкова, до зали судових засідань № 10 для повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6, вручення йому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_6 звинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 296 КК України та 06.11.2017 р. був доставлений до Київського районного суду м. Харкова із СІЗО № 27 працівниками батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області для оголошення вироку.

У присутності працівників БКС ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України. Слідчий Новобаварського ВП ГУНП в Харкіській області ОСОБА_7 після оголошення підозри ОСОБА_6 вирішив його затримати та доставити до Жовтневого районного суду м. Харкова для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою. Однак, слідчий Погорєлов С.В. не зміг вручити ОСОБА_6 клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та затримати його в зв'язку з тим, що після оголошення останньому підозри працівники БКС ГУНП в Харківській області, які здійснювали конвоювання, відвели ОСОБА_6 до кімнати конвою. У подальшому старшим сержантом поліції ОСОБА_2 самостійно, без погодження з керівництвом було прийнято рішення про надання ОСОБА_6 права залишення адміністративної будівлі суду, що призвело до безперешкодного його зникнення у невідомому напрямку.

При цьому, апелянт зазначив, що у власноручно наданих поясненнях ОСОБА_2 повідомив, що рішення відпустити ОСОБА_6 він прийняв самостійно та сам особисто вивів його з приміщення суду. Тобто достовірно знаючи, що ОСОБА_6 слідчим повідомлено про підозру в скоєнні злочину та буде обиратися запобіжний захід, ОСОБА_2 дозволив підозрюваному покинути приміщення суду та зникнути в невідомому напрямку.

Інструкцією з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 20.01.2005 р. № 60дск, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.02.2005 р. за № 269/10549 (далі Іцструкція № 60дск) визначено завдання та організацію конвоювання затриманих осіб.

Пунктом 1.28 Інструкції № 60дск визначено, що конвоїр підпорядковується начальникові конвою (старшому конвоїру).

У зв'язку з цим апелянт зазначив, що конвоїр повинен діяти лише за вказівкою начальника конвою, а отже самовільне звільнення ОСОБА_2 ОСОБА_6 без вказівки начальника конвою є порушенням вимог Інструкції № 60дск.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати ; законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з п. 4 розділу VI Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, утручання в процесуальну діяльність слідчих осіб, що не мають на те законних повноважень, не допускається.

На підставі наведеного, апелянт наполягає на тому, що позивач, всупереч вимогам вищевказаних нормативних актів, без дозволу слідчого, який проводив процесуальну дію, та не маючи на те законних підстав, продовжив здійснювати конвоювання ОСОБА_6, яке виразилось у супроводі його до конвойної кімнати, таким чином утрутився в процесуальні дії слідчого, не повідомив йому про свої наміри відносно підозрюваного ОСОБА_6, обмежив доступ слідчого до конвойної кімнати, де перебував підозрюваний. Таким чином ОСОБА_2 зірвав проведення запланованих слідчих дій ОСОБА_7, що в подальшому привело до таких негативних наслідків: притягнення до дисциплінарної відповідальності 8 посадових осіб поліції, оголошення в розшук ОСОБА_6, понесення ГУНП в Харківській області значних витрат на проведення розшуку ОСОБА_6

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017 р. по справі № 639/6627/17 (провадження № 1-кс/639/2001/17) надано дозвіл на затримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, з метою приводу до слідчого судді Жовтневого районного суду міста Харкова для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Організація виконання цієї ухвали була покладена на Новобаварський ВП ГУ НП в Харківській області.

Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_2 жодних зобов'язань щодо вчинення будь-яких дій (в тому числі процесуального характеру) на виконання вказаної вище ухвали суду не існувало, а після проголошення вироку суду та негайного звільнення ОСОБА_6 з-під варти у залі суду, позивачем також не могли вчинятися вже будь-які дії чи прийматися рішення з приводу конвоювання цієї особи.

Крім того, як правильно вказав суд першої інстанції, з тексту ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017 р. по справі № 639/6627/17 (провадження № 1-кс/639/2001/17) вбачається, що вже після повідомлення про підозру ОСОБА_6 було оголошено час та місце майбутнього розгляду судом клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - о 20.30 год. 06.11.2017 р. у Жовтневому районному суді м. Харкова, що свідчить про те, що станом на момент настання подій, які були предметом службового розслідування та дій, що кваліфіковані відповідачем як дисциплінарний проступок позивача, ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017 р. по справі № 639/6627/17 (провадження № 1-кс/639/2001/17) взагалі не існувало.

При цьому, в силу положень КПК України конвоїри як за функціональними, так і за службовими (посадовими) обов'язками не мали підстав для затримання будь-якої особи. Виняток з даного загального правила відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» складає випадок, коли виникає потреба припинення правопорушення та затримання винної особи безпосередньо під час вчинення правопорушення або невідкладно після його завершення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в ході проведення службового розслідування відповідачем не добуто належних та достатніх доказів, які б давали підстави стверджувати, що позивач повинен був утримувати ОСОБА_6 під вартою після оголошення останньому вироку, яким його було звільнено від відбування покарання та з-під варти, а також доказів того, що позивачем вчинялися дії, які б могли стати перешкодою для вчинення слідчих дій. Доводи апеляційної скарги висновків суду з вищенаведених підстав не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 р. по справі № 820/6498/17 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 р. по справі № 820/6498/17 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 р. по справі № 820/6498/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про поновлення на посаді - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко

Повний текст постанови складений та підписаний 04.07.2018 року.