Справа № 806/2113/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Житомир справа № 806/2113/18

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про бездіяльність щодо проведення перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня і виплату недоплаченої суми за минулий час,

встановив:

10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою на бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо проведення перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня і виплату недоплаченої суми за минулий час.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Романченка Є.Ю. від 11 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

22 травня 2018 р. ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просить:

Визнати бездіяльність Відповідача - Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації щодо виплати мені щорічної разової матеріальної допомоги до 5-го Травня за 2018 рік, як інваліду війни ІІ-Ї групи, у розмірі меншому ніж це визначено ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - протиправною.

Зобов'язати Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації зробити перерахунок розміру виплаченої мені разової грошової допомоги до 5 Травня за 2018 рік та провести виплату недоплаченої разової грошової допомоги за 2018 рік у розмірі - 7719 (сім тисяч сімсот дев'ятнадцять) гривень.

Вказану суму у розмірі 7719 (сім тисяч сімсот дев'ятнадцять) гривень недоплаченої разової допомоги за 2018 рік стягнути з бюджетних асигнувань Відповідача, з розрахункового рахунку, що належить Відповідачеві, і знаходиться у нього на балансі, за НОМЕР_2 Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, оскільки така виплата не була здійснено.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу, як інваліду війни ІІ групи, щорічно повинна надаватися разова грошова допомога до 5-го травня згідно положень ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Всупереч зазначеним вимогам, належна грошова допомога у 2018 році виплачувалась в неповному розмірі. Розмір мінімальної пенсії за віком з 01.01.2018 становить 1373 грн. Проте, допомога йому була виплачена в розмірі 3265 грн.. Отже, вважає, що недоплачена допомога складає 7719 грн. (10984-3265). Посилання відповідача на Бюджетний кодекс вважає безпідставним, оскільки Закон України "Про Державний бюджет" не може звужувати його права на отримання разової грошової допомоги в розмірах, визначених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту". Постанова КМУ від 14.03.2018 №170 є підзаконним нормативно-правовим актом і не може зменшувати розмір виплат встановлених Законом України. Отже, відмову відповідача у перерахунку разової грошової допомоги вважає протиправною, тому звернувся до суду.

Ухвалою суду від 23.05.2018 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Романченка Є.Ю. задоволено. Відведено суддю Романченка Є.Ю. від розгляду справи №806/2113/18 за позовом ОСОБА_1.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018 справу №806/2113/18 за позовом ОСОБА_1 визначено для розгляду судді Капинос О.В.

Ухвалою від 30.05.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін в судове засідання на 05.07.2018.

В судове засідання позивач не з"явився, надіслав до суду заяву про зупинення провадження у справі, відкладення розгляду справи. У прохальній частині зазначив, що просить визнати дуже поважною причину неявки у судове засідання, повідомити суддів у провадженні і на розгляду яких знаходяться його справи, що у зв"язку із знаходженням на лікуванні він не зможе бути присутнім у судовому засіданні, зупинити провадження у справі до повного одужання, відкласти розгляд справ, котрі знаходяться в провадження у різних суддів та перенести судові засідання. Вимушений невідкладно звернутися із заявою до суду, тому що буде перебувати на лікування в центрі реабілітації учасників АТО ще на протязі місяця.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. До суду надійшов відзив на позовну заяву від Департаменту праці, соціальної та сімейної політики, в якому просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. У відзиві зазначив, що враховуючи те, що Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 прийняти пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то відповідно, до спірних правовідносин щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги до 9 травня застосовуються норми Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин". Враховуючи викладене, виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 3265 грн. за 2018 рік здійснена з дотриманням діючого на час виплати чинного законодавства.

Крім того, у відзиві Департамент праці зазначив, що Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації є окремими юридичними особами. Належним відповідачем у даному випадку буде Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Таким чином, оскільки Департамент праці та соціального захисту населення є головним розпорядником коштів на виплату щорічної разової грошової допомоги та лише перераховує ці кошти за кошторисним призначенням розпоряднику коштів для цієї мети - Житомирському обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для подальшої виплати ветеранам війни, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у даній справі є Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Що стосується клопотання позивача про зупинення провадження у справі та відкладення розгляду справи.

Позивач просить зупинити провадження у справі, відкласти розгляд справи до повного одужання, оскільки буде перебувати на лікуванні в центрі реабілітації учасників АТО.

На підтвердження свого клопотання надано направлення Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни №5189/4748 на стаціонарне лікування в кардіологічне відділення з 04.07.2018 по 28.07.2018. (а.с.155)

Відповідно до п.1 ч.2 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі: захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов'язковою, - до одужання.

Таким чином зупинення провадження у справі є правом а не обов"язком суду. Крім того, таке зупинення , у разі захворювання учасника справи можливе , якщо його участь визнана судом обов"язковою та захворювання перешкоджає прибуттю до суду.

Оскільки зупинення провадження у справі є правом а не обов"язком суду, участь позивача у справі судом не визнана обов"язковою, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі та відкладення розгляду справи, тому відмовляє у задоволенні заяви позивача.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ч.9 ст.205 КАСУ суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 та отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4. (а.с.7)

14.04.2018 позивач звернувся до відповідача із завою у якій повідомив , що належна йому грошова допомога у 2018 році протиправно виплачується у неповному розмірі та значно менша , ніж встановлена у Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту" . У вказаній заяві просив повідомити коли буде проведена виплата одноразової грошової допомоги до 5 Травня , йому як інваліду ІІ групи відповідно до України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту". (а.с.92 зворот).

Листом від 23.04.2018 №02/453 та 02/458 позивачу повідомлено, що пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України установлено, що норми статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов"язкового державного соціального страхування". У 2018 році ОСОБА_1 виплачено разову грошову допомогу до 5 Травня в сумі 3265 грн., як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, у розмірі встановленому постановою Кабінетом Міністрів України від 14.03.2018 №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Підстави для проведення перерахунку розміру допомоги виплаченої у 2018 відсутні.

Згідно довідки від 20.04.2018 №7074/09-24, виданої Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, ОСОБА_1 виплачено разову грошову допомогу до Дня Перемоги, як ветерану війни та інваліду ІІ групи у розмірі 3265 грн. за 2018 рік. (а.с.96)

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Частиною другою статті 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом третім статті 116 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення, зокрема, політики у сфері соціального захисту.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (далі - Закон № 79-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України" доповнено пунктом 26, яким передбачено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набранням чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Наведені положення Закону № 79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 14.03.2018 року № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної постанови було встановлено, що у 2018 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3265 грн.

Вважаючи, що допомога має бути виплачена у більшому розмірі, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Таким чином, Кабінет Міністрів України уповноважений на підставі конкретних положень закону, прийнятого Верховною Радою України, та з метою забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту, визначати розміри соціальних виплат. Відповідні акти Кабінету Міністрів України є обов`язковими для виконання (частина перша статті 117 Конституції України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №592/6028/17.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини "Валентина Ніканорівна Великода проти України" від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12) зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року .

Відповідно до положень ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Таким чином, виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2018 році не може бути здійснена позивачу в розмірі 10984 грн., оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" позивач має право на отримання в 2018 році разової грошової допомоги до 5 травня, як особа з інвалідністю II групи внаслідок війни в розмірі 3265 грн.

З огляду на зазначене, протиправна бездіяльність щодо невиплати відповідачем у бажаному позивачем розмірі разової грошової допомоги відсутня, тому вимога щодо зобов"язання виплатити таку допомогу у розмірі 7719 грн. (10974-3265) також безпідставна.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 9,77,242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства ,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 13301, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул.Чуднівська,105, м.Житомир, 10005, ) про визнання бездіяльності протиправною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Капинос