Справа № 1506/1751/2012
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1506/1751/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вовченко О.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання дій самоуправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебували адміністративні справи: за позовом ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, у якому позивач просить суд скасувати рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, визнати дії Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області самоуправними та зобов'язати Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області винести законне рішення про виділення і передачу земельних ділянок у власність належним землекористувачам та позивачу для ведення індивідуального селянського господарства під огороди та сади, відповідно нормам ДБН-360-92; за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_11, у якому позивачі просять суд скасувати рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, визнати дії Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області самоуправними та зобов'язати Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області винести законне рішення про виділення і передачу земельних ділянок у власність належним землекористувачам та позивачам для ведення індивідуального селянського господарства під огороди та сади, відповідно нормам ДБН-360-92, які об'єднані в одне провадження за №1506/1751/2012 ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року.

17 квітня 2018 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області справу №1506/1751/2012 передано на підставі ст.29 КАС України за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Супровідним листом від 26.06.2018 року №13354/18 Біляївським районним судом Одеської області направлено справу №1506/1751/2012 до Одеського окружного адміністративного суду.

02 липня 2018 року за вх. №3328/18 вказана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Вовченко О.А.

Ухвалою Одеського Окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року прийнято до розгляду адміністративну справу №1506/1751/2012 та визначено розглядати справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання дій самоуправними та зобов'язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши адміністративний позов, суддя дійшов висновку, що існують підстави для закриття провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України в частині 1 пункті 1 дає визначення терміну «адміністративна справа», а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

У постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 суд вказав, що аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакціях, які діяли до 15.12.2017 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (статті 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є:

- рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)», згідно якого сільська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та передати у власність земельні ділянки із земель запасу житлової та громадської забудови не наданих у власність та користування, для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по вул.Верхня села Дачне Біляївського району Одеської області наступним громадянам: ОСОБА_12 площею 0,250 га., ОСОБА_4 площею 0,250 га., ОСОБА_13 площею 0,250 га., ОСОБА_14 площею 0,250 га., ОСОБА_7 площею 0,250 га., ОСОБА_15 площею 0,250 га., ОСОБА_9 площею 0,250 га., ОСОБА_16 площею 0,250 га.;

- державний акт серії НОМЕР_3 від 05 квітня 2006 року, виданий ОСОБА_14, на право власності на земельну ділянку площею 0,250 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області, виданий на підставі рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року;

- державний акт серії НОМЕР_4 від 05 квітня 2006 року, виданий ОСОБА_4, на право власності на земельну ділянку площею 0,250 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області, виданий на підставі рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом.

Судом встановлено, що на виконання прийнятого рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)» ОСОБА_14 та ОСОБА_4 зареєстровано у встановленому порядку право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 в с.Дачне Біляївського району Одеської області та отримано відповідні первинні документи - державні акти про право власності.

Таким чином, оскаржуючи державні акти, позивачі фактично оспорюють правомірність набуття третіми особами ОСОБА_14 та ОСОБА_4 речових прав на вищезгадане нерухоме майно, тобто має місце спір про право власності.

Оскаржуване рішення відповідача №833-ІV від 09.03.2006 року є реалізованим, що підтверджено державними актами на право власності на земельну (т.1 а.с. 146, т.2 а.с. 2, 130), договорами купівлі-продажу земельних ділянок за адресою: вул. Верхня, с. Дачне, Біляївського району Одеської області (т.1 а.с. 180-187, т. 2 а.с. 149-152, 154-157), договором дарування (т.2 а.с. 62) та скасування рішення №833-ІV від 09.03.2006 року не породжує правових наслідків для позивачів, оскільки захист порушеного права у разі спору про право власності чи користування на майно має вирішуватися за нормами цивільного (господарського) законодавства.

Тобто, обраний позивачами спосіб захисту свого права шляхом скасування рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №833-ІV від 09.03.2006 року не забезпечує реального захисту порушеного права позивачів, тобто у будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивачів, які він вважає порушеними внаслідок прийняття спірного рішення.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду по справі № К/9901/5888/18 від 14.03.2018 року, зазначено, що «сільська рада як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо передачі земельної ділянки в приватну власність у порядку, визначеному законом та не здійснює при цьому владні управлінські функції. Тому предметом позову є саме перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що не є предметом розгляду за правилами КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення).»

Приписами ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?і;…&?д; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &? ;…&? ;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суддя дійшов до висновку про закриття провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суддя роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст.ст. 256, 294 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання дій самоуправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Суддя роз'яснює позивачам, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко

.