Справа № 216/143/18(2-а/216/149/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2018 року справа № 216/143/18
провадження №2-а/216/149/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2018 року (суддя Биканов І.Р.) у справі №216/143/18(провадження №2-а/216/149/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про зобов'язання нарахувати та виплати недоплачену суму одноразової компенсації при встановленні II групи інвалідності, -

в с т а н о в и В :

05 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом в якому просив:

- визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати - протиправною, та такою, що порушує його права;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду II групи - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати з відрахуванням суми у сумі, яка отримана - 48000 грн.;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду II групи - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати з відрахуванням суми у сумі, яка отримана - 48000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника

із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат. 12.11.2008 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 07.08.2017 року - ІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим відповідач повинен виплати йому компенсацію у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати, що є різницею між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності. 25.09.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової компенсації при настанні інвалідності в розмірі 48 000 грн.(3200 грн.*15), однак листом від 05.10.2017 року отримав відмову.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2018 року у задоволенні позову відмолено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом війни ІІ групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с.8).

З 05.01.1998 року позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи, а з 07.08.2017 року - інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.02.2018р. №1674 ОСОБА_1 в жовтні 2017 року нарахована та в листопаді 2017 року виплачена різниця в компенсаціях при встановленні 2 групи інвалідності у розмірі 94,80 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії 2-ої групи інвалідності (а.с.31).

22.09.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову компенсацію при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017р. у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, а саме 48 000 грн. (а.с.9).

Листом від 02.10.2017 року № М-567 відповідач повідомив ОСОБА_1, що останньому в серпні 2017 року була встановлена ІІ група інвалідності. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», у вересні 2017 року призначена різниця у компенсаціях у розмірі 94,80 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії ІІ групи інвалідності (а.с.10).

Позивач, вказуючи на те, що у зв'язку із встановленням йому інвалідності вищої групи він має право на отримання різниці у компенсаціях в розмірі, встановленому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285, звернувся до суду з даним позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), шляхом викладення його в новій редакції.

Вказаним Законом, зокрема, змінена підсудність справ на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу нарахування та виплати позивачу різниці одноразової компенсації, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок встановлення вищої групи інвалідності.

Статтею 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Так, відповідно до частин першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Зазначений перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно з частиною другою статті 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Таким чином, як на час звернення позивача з цим позовом до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу як адміністративного суду (05.01.2018р.), так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення в справі (23.04.2018р), ця справа за правилами предметної юрисдикції віднесена до підсудності окружного адміністративного суду, а не місцевого загального суду як адміністративному суду.

Суд першої інстанції, приймаючи до провадження позов ОСОБА_1, не звернув увагу на цю обставину, та розглянув справу з порушенням правил предметної юрисдикції (підсудності).

За правилами ч. 1 ст. 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

З огляду на те, що судом першої інстанції судове рішення прийнято з порушенням правил предметної юрисдикції (підсудності), визначеної статтею 20 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.318, ст.ст. 321, 322, 325, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2018 року у справі №216/143/18(провадження №2-а/216/149/18) - скасувати.

Справу №216/143/18(провадження №2-а/216/149/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про зобов'язання нарахувати та виплати недоплачену суму одноразової компенсації при встановленні II групи інвалідності - направити на розгляд за встановленою підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строки, визначені ст.329 КАС України

Повний текст постанови складено 05.07.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк