Справа № 463/3907/18
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/3907/18
Провадження № 2-а/463/211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Скочко А.В.

представника позивача Мельник О.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про продовження строку затримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про продовження строку затримання громадянки Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з двома неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкою ОСОБА_6 (ОСОБА_6), з метою забезпечення примусового видворення, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області на строк визначений п. 11 ст. 289 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач разом з 2-ма неповнолітніми дітьми, вчинила незаконне перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Грушів» на напрямку 579-580 прикордонного знаку на околиці н.п. Будомеж - територія суміжна Дрогомишлянській сільській раді Яворівського району Львівської області, внаслідок чого 06.01.2018 року була затримана представниками прикордонної варти Республіки Польща. 08.01.2018 року відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми була передана на територію України на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб». 10.01.2018 року Яворівським районним судом Львівської області громадянку Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрала незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому вона неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. У зв'язку з цим, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.01.2018р. примусово видворено відповідача разом з двома неповнолітніми дітьми за межі території України та затримано останніх з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців. 12.01.2018р. відповідач та двоє її дітей були поміщені до пункту «тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Волинський» ДМС України с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області. Відповідний запит щодо встановлення особи відповідача скеровувався на адресу Посольства Ісламської Республіки Іран в Україні 23.04.2018р., проте відповіді не отримано. Тому, просить продовжити строк тимчасового затримання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_2, повноваження якого підтверджуються ордером серії РН-699 № 036, проти обґрунтованості позову заперечив. У Волинському ПТПІ наявний паспорт відповідача, що давало змогу позивачу її ідентифікувати. Також, за період затримання позивач не надав належних і допустимих доказів направлення відповідних запитів до консульства Ісламської Республіки Іран. Крім того, відповідачу видано довідку про звернення за захистом в Україні, Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.01.2018р., громадянку Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з 2-ма неповнолітніми дітьми - ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3 примусово видворено за межі території України. Крім того, затримано громадянку Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 (ОСОБА_3),ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з 2-ма неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичної передачі на територію України, а саме з 14 год. 00 хв. 08 січня 2018 року.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частин одинадцятої-тринадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш, як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Згідно матеріалів справи, позивач звертався із запитом від 23.04.2018 № 81/4214 до Посольства Ісламської Республіки Іран в Україні про надання допомоги у встановленні особи відповідача. Проте, жодної відповіді від цієї дипломатичної установи до позивача не надходили. Однак, слід вказати, що докази, які підтверджують факт надіслання вказаного запиту, в матеріалах справи відсутні, не подані вони і позивачем.

Крім того, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Так, п.2.7 Інструкції №353/271/150 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз.3 п.2.7 Інструкції).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України).

В матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України жодних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації останньої, що вказує на те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази тверджень позивача про відмову заповнювати анкету відповідачем, під час процедури ідентифікації.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства та забезпечити примусове видворення, які в розумінні п.11 ст.289 КАС України є підставою для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Відповідача не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Отже, суд вважає, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи, що в кінцевому, свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача та її двох неповнолітніх дітей, оскільки очевидні ознаки неналежного вжиття дій або заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Тому, суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 245, 246, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

вирішив:

В позові Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про продовження строку затримання громадянки Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з двома неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкою ОСОБА_6 (ОСОБА_6), з метою забезпечення примусового видворення, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області на строк визначений п. 11 ст. 289 КАС України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст. 289, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.