Справа № 826/17793/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Київ №826/17793/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

при секретарі судового засідання Вовк І.Р.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, відповідача - Шаповала О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) (03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9, ) про виз-нання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 29.04.2016,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016р. представник позивача за договором ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДПІ, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 29.04.2016.

Позов обґрунтовано відсутністю у позивача у власності чи у користуванні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, відомості про реєстрацію такої земельної ділянки відсутні у Державному земельному кадастрі, тому нарахування земельно-го податку є безпідставним. Також представник позивача стверджує про звільнення позивача від сплати земельного податку, оскільки вона є пенсіонером та, крім цього, перебуває на спрощеній системі оподаткування, основним видом діяльності є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких представник відповідача Калашникова О.В. просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач зобов'язана сплачувати земельний податок за земельну ділянку під належними їй на праві власності нежилими приміщеннями. Представник відповідача навів розрахунок податкового зобов'язання. При цьому представник відповідача заперечив щодо наявності у позивача пільг із сплати земель-ного податку, оскільки земельна ділянка не зареєстрована за позивачем.

Під час розгляду справи по суті представником позивача підтримано позов з наведе-них у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях і відповіді на заперечення відпові-дача підстав.

Представник відповідача не визнала позов, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №1 від 29.04.2016, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України позивачу визначено податкове зобов'язання із земельного податку у сумі 110626,83 грн.

Рішеннями ГУ ДФС у м. Києві від 30.08.2016 №19311/10/26-15-10-02-16 і ДФС України від 28.10.2016 №11331/Б/99-99-11-03-01-25 скарги позивача залишені без задово-лення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності податкового повідомлення-рішення про нарахування позивачу земельного податку як власнику нежилих приміщень у багатоквартирному будинку.

Як визначено у пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим зако- нодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штраф- них (фінансових) санкцій та пені, у т.ч. за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку &?д;…&?н;.

Згідно з пп.пп. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельним податком виз- нається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юри- дичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у корис- тування земельні ділянки державної та комунальної власності, у т.ч. на умовах оренди.

Згідно з пп.пп. 269.1.1 і 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими при-міщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Факт належності позивачу на праві спільної часткової власності 1/2 частини від нежи-лих приміщень №№106, 107, IV площею 654,80 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_2, визнається сторонами і підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власно-сті м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмініс-трації) 19.01.2005 Серія НОМЕР_2 та реєстраційним написом про державну реєстрацію права власності 27.07.2005 на звороті (а.с. 25, 26).

Таким чином, позивач як власник нежилих приміщень (їх частини) у багатоквартир-ному жилому будинку згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України несе обов'язок із сплати до бюджету податку за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропор-ційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на неру-хоме майно.

Посилання представника позивача на наявність у позивача пільг із сплати земельного податку, як пенсіонер і платник єдиного податку, суд відхиляє з наступних підстав.

У пункті 269.2 ст. 269 ПК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування визнається сторона- ми і підтверджується наявними у справі копіями виписки з ЄДРПОУ Серія ААВ №454241 від 29.12.2012, свідоцтва платника єдиного податку Серія НОМЕР_3 від 11.05.2012 (а.с. 23, 24, 62), згідно з якими основний вид економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є здавання в оренду власного нерухомого майна. Надання позивачем частини нерухомого майна (162,9 кв.м.) в оренду підтверджується наявними у справі копіями договору оренди нежилого приміщення №05/10 від 25.05.2010, додатковими угодами №3 від 25.05.2015 і №4 від 25.05.2016 до нього (а.с. 63-67).

Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 по справі №826/14703/13-а зроблено правозастосовний висновок щодо того, чи повинна фізична особа, яка є власником нежилого приміщення, що складає частину будівлі, і власником чи користувачем земельної ділянки, за розміром пропорційної частини нежилого приміщення платити земельний податок у разі, коли фізична особа набуває статусу суб'єкта господарювання, обирає вид економічної діяльності, надання в найм (оренду) належного їй нерухомого майна та спро-щену систему оподаткування, за якою земельний податок не платиться: "у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автома- тично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.".

Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України, підстав відступити від якої у цій справі суд не вбачає, суд дійшов висновку про те, що обрання позивачем спроще-ної системи оподаткування і сплата єдиного податку не звільняє позивача від сплати земель-ного податку за земельну ділянку під нежилими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території. При цьому, за висновком Верховного Суду України, переда-ча нежилого приміщення (його частини) в оренду не означає, що механічно (автоматично) разом з майном орендарю передано й обов'язок сплати податку за земельну ділянку.

Доречними, при цьому, є заперечення представника відповідача про те, що використо-вуваною у господарській діяльності може вважатися земельна ділянка, право власності чи право користування на яку зареєстровано за цією собою (фізичною особою-підприємцем).

Відтак, оскільки земельна ділянка під нежилими приміщеннями і пропорційна частка прибудинкової території не зареєстровані за позивачем, то відповідно відсутні підстави для висновку про використання цієї ділянки саме в господарській діяльності позивача.

Підпунктом 281.1.3 п. 281.1 ст. 281 ПК України передбачено, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).

Згідно з п. 281.2 ст. 281 ПК України звільнення від сплати податку за земельні ділян-ки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб п. 281.1 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм:

281.2.1. для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;

281.2.2. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;

281.2.3. для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара;

281.2.4. для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;

281.2.5. для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Факт перебування позивача на пенсії визнається сторонами і підтверджується наяв-ною у справі копією пенсійного посвідчення НОМЕР_4, виданого 21.10.2013 Серія НОМЕР_5 (а.с. 28).

Проте представником позивача не надано доказів того, що земельна ділянка під нале-жними позивачу нежилими приміщеннями зареєстрована за позивачем та підпадає під умо-ви, визначені п. 281.2 ст. 281 ПК України, а відтак посилання представника позивача на статус позивача як пенсіонера і звільнення її від сплати земельного податку є безпідставним.

Щодо відсутності даних в державному земельному кадастрі про земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_6) чи про користувача-позивача, на підтвер-дження чого представник позивача надала до суду копії роздруківки з публічної кадастрової карти, листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 17.11.2016 №31-26-0.21-1401/35-16 (а.с. 29, 59-61), то суд дійшов висновку про те, що дана обставина не звільняє позивача від обов'язку по сплаті земельного податку в силу вимог п. 287.8 ст. 287 ПК України, що узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 24.07.2015 по справі №809/442/15.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що доводи представника позивача і надані нею докази не спростовують наявного у позивача обов'язку із сплати земельного податку і не свідчать про протиправність оскаржуваного рішення.

Щодо суми податкового зобов'язання, то, як вбачається із заперечень представника відповідача і рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду скарги, відповідачем про-ведено наступний розрахунок: 748х734,51х2,5х1,5х1,249х1,433х3%=110626,83 (грн.), де:

748 кв.м. - частина земельної ділянки, на нараховується податок;

4290,38 (грн.) - базова вартість 1 кв.м. землі у межах економіко-планувальної зони 38 (згідно з рішенням Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877 "Про затвердження тех-нічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її виз-начення" із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва");

2,5 - коефіцієнт на функціональне виконання землі (на підставі Порядку нормативної оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11, зареєстрованого в Мініс-терстві юстиції України 05.04.2006 за №388/12262);

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, згідно із ст. 289 ПК України, лист Держ-земагенства від 14.01.2015 №6-28-0 22-215/2-15;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індек-сації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель";

3% - ставка податку за земельні ділянки на територіях та об'єктах історико-культурно-го призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих катего-рій та об'єктів (лист Міністерства культури і туризму України від 07.09.2006 №747/0/16-06, згідно з яким будинок за адресою: АДРЕСА_3, є пам'яткою архітектури, монументального мистецтва, історії місцевого значення.

Правильність даного розрахунку позивачем не спростовувалася під час розгляду справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову і відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 250, пп. 10 п. 1 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Костенко

Повний текст рішення підписано: _________________ .