Справа № 825/2252/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2252/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів Репеха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними рішення та їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-ФОП ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, контролюючий орган, відповідач), Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі-ГУ ДФС у Чернігівській області) про визнання протиправними та скасування рішень ДФС України № 613245/260681495 від 19.03.2018 про відмову у реєстрації податкової накладної № 407 від 15.12.2017 та № 612746/НОМЕР_1 від 16.03.2018 про відмову у реєстрації податкової накладної № 408 від 15.12.2017; та зобов'язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 407 та № 408 від 15.12.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 15.12.2017 складено податкові накладні № 407, № 408 та направлено засобами електронного зв'язку для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Однак їх реєстрація контролюючим органом зупинена та запропоновано позивачу надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до п.п.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 №567. На вимогу ДФС України позивачем надано письмові пояснення та необхідні документи, які підтверджували реальність господарської операції. Разом з тим, ДФС України рішеннями № 613245/260681495 від 19.03.2018 та № 612746/НОМЕР_1 від 16.03.2018 відмовлено в реєстрації з тих підстав, що платником податку надано копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або є недостатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної. Позивач вважає вказані рішення протиправними, оскільки в останніх відсутні будь-які обґрунтування, на підставі яких відповідачем відмовлено в реєстрації податкової накладної.

Ухвалою від 08.06.2018 відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.06.2018 на адресу суду надійшов відзив (вх.№11713/18), в якому відповідач посилається на те, що після зупинення реєстрації податкових накладних №№ 407,408 від 15.12.2017 позивачем надано письмові пояснення та копії документів, серед яких, банківські виписки, які б підтвердили факт оплати, не відкривались, а отже, надані документи не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкових накладних. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову повністю.

04.05.2018 надійшли заперечення (вх.№8618/18) на відзив, в яких позивач знову звертає увагу, що у спірних рішеннях не вказано, які саме документи складені із порушеннями, та які не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкових накладних.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.09.2018. Видами діяльності за кодом 68.20: є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна. Код платника податків НОМЕР_1 (а.с. 12-15).

10.04.2017 між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди № 2, умовами якого визначено, що орендодавець передає орендарю у платне користування об'єкт нерухомості - насосну станцію площею 225 кв.м., який розташований за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський район, АДРЕСА_1, а орендар у свою чергу зобов'язується сплачувати орендну плату на рахунок орендодавця на підставі рахунку-фактури щомісячно (п.1,4 Договору). Пунктом 3.5 Договору передбачено, що орендар має право передавити вказане нерухоме майно в суборенду.

10.04.2017 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО СОЯ ПЛЮС» укладено договір суборенди №25, предметом якого є передача у тимчасове володіння та користування об'єкту нерухомості - 100 кв.м. приміщення насосної станції та 200 кв.м. прилеглої території.

10.04.2017 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО СОЯ ПРОДУКТ» укладено договір суборенди №24, предметом якого є передача у тимчасове володіння та користування об'єкту нерухомості - 100 кв.м. приміщення насосної станції та 200 кв.м. прилеглої території.

Пунктом 5.1 договорів суборенди № 24 та № 25 від 10.04.2017 передбачено, що суборендар сплачує орендну плату на підставі рахунків.

На виконання умов договору суборенди № 24 від 10.04.2017, позивачем виставлено рахунок від 15.12.2017 № СФ-0000417 на суму 26500,00 грн., на виконання умов договору суборенди № 25 від 10.04.2017 - рахунок від 15.12.2017 № СФ-0000416 на суму 26500,00 грн.

Вказані суми орендної плати отримані ФОП ОСОБА_1, що підтверджується випискою ПАТ «Кредобанк» по рахунку позивача від 15.12.2017 (а.с.31-33).

15.12.2017 позивачем складено податкові накладні № 407 на суму 26500,00 грн., № 408 на суму 26500,00 та направлено їх на реєстрацію.

Згідно інформації, зазначеної у Квитанції № від 26.12.2017, реєстрація податкової накладної №407 від 15.12.2017 зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, оскільки податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризику, визначеному пунктом 6 Наказу Міністерства фінансів України від 13.06.2017 №567 «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», та запропоновано позивачу надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію.

Згідно інформації, зазначеної у Квитанції № від 26.12.2017, реєстрація податкової накладної №408 від 15.12.2017 зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, оскільки податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризику, визначеному пунктом 6 Наказу Міністерства фінансів України від 13.06.2017 №567 «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», та запропоновано позивачу надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію.

На виконання вимог ДФС України, вказаних у Квитанціях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 26.12.2017, позивачем в електронному вигляді подано письмові пояснення та банківські виписки від 15.12.2017, що не заперечується представником відповідача, які відповідно до частини першої статті 78 КАС України не потребують доказуванню.

За результатами розгляду вказаних документів, ДФС України прийнято рішення № 613245/260681495 від 19.03.2018 та рішення № 612746/НОМЕР_1 від 16.03.2018 про відмову у реєстрації податкових накладних № 407 та 408 від 15.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з наданням платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування (а.с.44,46).

При цьому в судовому засіданні представник ДФС України звернув увагу суду на те, що підставою для відмови у реєстрації вказаних податкових накладних слугувало саме те, що банківський виписки, які б підтвердили факт оплати, не відкривалися.

20.03.2018 позивачем до ДФС України направлено скарги на спірні рішення, які рішеннями № 29711/НОМЕР_1 та №29712/НОМЕР_1 від 28.03.2018 залишені без задоволення, а рішення ДФС України № 613245/260681495 від 19.03.2018 та рішення № 612746/НОМЕР_1 від 16.03.2018 - без змін.

Не погоджуючись із рішеннями про відмову у реєстрації податкових накладних № 407 та 408 від 15.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до пункту 201.16 статті 216 ПК України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної / розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Підпунктом «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджено наказом Мінфіну України від 13.06.2017р. №567.

Одним із критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної є: обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

Останнім абзацом Критеріїв оцінки ступеня ризиків передбачено, що у разі якщо за результатами моніторингу визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідає одній з умов, зазначених у підпункті 2 цього пункту ,-реєстрація такої податкової накладної /розрахунку коригування зупиняється відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 розділу У Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 ПК України, письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 201.16.3 пункту 201.16 статті 201 ПК України).

Зазначена комісія приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, абзацом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" №190 від 29.03.2017 (далі - Постанова №190, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Абзацом 2 Постанови №190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Разом з тим, оскаржувані рішення не містять, які саме документи складені з порушенням законодавства, та/або яких саме документів не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Конкретно не вказано, яка саме з наведених причин стала підставою для прийняття оскаржуваних відмов.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача, що під час прийняття рішень банківські виписки, які б підтвердили факт оплати, не відкривались, оскільки в силу статті 72 КАС України, вказані обставини жодними доказами не підтверджені.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Так, ухвалою суду від 20.06.2018, постановленою відповідно до частини сьомої статті 243 КАС України, без виходу до нарадчої кімнати, зобов'язано ДФС України надати інформацію щодо кількісного складу комісії, яка приймала спірні рішення, в строк до 02.07.2018.

У визначений судом строк, докази на виконання ухвали суду від 20.06.2018, на адресу суду не надійшли.

У разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, суд може розглянути справу за наявними в ній доказами (ч.9 ст. 80 КАС України).

Суд зауважує, що підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень також є прийняття комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації таких рішень за відсутності кворуму для проведення засідання комісії, та, відповідно, кворуму для прийняття оскаржуваних рішень, передбаченого пунктами 6.6 6.8 Регламенту комісії ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 26.06.2017 № 450 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано, на вимогу суду, належних та допустимих доказів щодо наявності кворуму на засіданні такої комісії.

Суд також зазначає, що оскаржувані рішення комісії ДФС України є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржувані рішення фіскального органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Відтак суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковими накладними, у реєстрації яких відмовлено.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що факт зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних не спростовує факт здійснення платником податків господарських операцій, що підтверджується первинними документами, на підставі яких складено податкові накладні, які містяться в матеріалах справи та були надані ДФС України разом з письмовими поясненнями.

Отже зважаючи на наявність у позивача, передбачених чинним законодавством України, документів, які свідчать про реальність проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та на те, що такі документи були надані позивачем контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних від 15.12.2017 № 407 та № 408.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 19.03.2018 № 613245/260681495 про відмову у реєстрації податкової накладної від 15.12.2017 № 407 та від 16.03.2018 № 612746/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної від 15.12.2017 № 408.

Визначаючись з приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати податкову накладну, суд зазначає про наступне.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Із положень частин третьої - четвертої 245 КАС України випливає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Пунктами 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ № 1246 від 29.12.2010, визначено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день:

1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

У разі надходження до ДФС України рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку зобов'язати ДФС України зареєструвати податкові накладні № 407, № 408 від 15.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на переконання суду, ДФС України не доведено правомірність оскаржуваних рішень.

За змістом статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати в сумі 1792,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України.

Керуючись ст.ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ-53, 04655, ), Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними рішення та їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 № 613245/260681495 про відмову у реєстрації податкової накладної від 15.12.2017 № 407 та від 16.03.2018 № 612746/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної від 15.12.2017 № 408.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 15.12.2017 № 407 та № 408.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 14000, ) судові витрати в розмірі 1792,00 грн. (одна тисяча сімсот дев'яносто дві гривні 00 копійок) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відповідно до платіжного доручення від 21.05.2018 № 1116.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 10.07.2018.

Суддя І.І. Соломко