Справа № 810/2184/18
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Київ справа №810/2184/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом (далі ОСОБА_1, позивач,) до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі Департамент, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови визначити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та видати посвідчення встановленого зразка;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визначити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

11 травня 2018 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк. Згідно з ухвалою від 29.05.2018, суд відкрив спрощене провадження та визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Також, позивач вказує на те, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради направив до Департаменту подання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Однак, відповідно до листа від 03.04.2018 №884/02-59, відповідач відмовив у задоволенні зазначеного подання, посилаючись на те, що Законом України від 28.12.2014 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів" виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач не погоджується із вказаною позицією Департаменту, а тому, звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що відповідно до ухвали 29.05.2018 про відкриття спрощеного провадження, суд запропонував відповідачу протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Разом з тим, відповідач на виконання вимог зазначеної ухвали суду надав письмове пояснення щодо позову, в якому зазначив, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Також, що на підставі Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів", який набрав чинності 01.01.2015, було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а відтак підстави для визнання за ним статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі йому відповідного посвідчення відсутні. При цьому, відповідач звернув увагу на те, що довідка до акта огляду МСЕК була видана позивачу після 01.01.2015.

З огляду на зазначене, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а справу розглядати без участі представника Департаменту.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, паспорт серії СН №476961, виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України у Київській області 21.02.1997, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с. 15).

17 жовтня 1993 року Київська обласна державна адміністрація видала ОСОБА_1 посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контрою у 1986-1993 роках (категорія 4) серії В-І №833193, яке є безстроковим (том 1, а.с. 11).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 11.05.2016 №8232, за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 11.04.2016 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено основний діагноз: злоякісне новоутворення сигмо видної кишки, ст. ІІ-А, Т3N0M0, кл.гр.ІІ. Стан після комбінованого лікування. Висновок: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 12).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 26.05.2016 серії АВ №0513257, позивачу довічно встановлено третю групу інвалідності з 26.05.2016 та зазначено причину інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 13).

Із довідки від 06.06.2018 №2609 про реєстрацію місця проживання особи, яка видана Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, випливає, що ОСОБА_1 з 04.08.1983 по теперішній час зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 40).

Із змісту позовної заяви суд встановив, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради направляв до Департаменту подання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Розглянувши подання виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, яке надійшло 12.03.2018, щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, Департамент 03.04.2018 надав відповідь листом від №884/02-59, в якому повідомив, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2015, виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом виключено статтю 2 (визначення категорії зон радіоактивного забруднення) та статтю 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тому, відповідач вважає, що з 01.01.2015 відсутній факт проживання будь-яких осіб на території зони посиленого радіоекологічного контролю та відповідно, потерпілі від Чорнобильської катастрофи категорії 4 в розумінні вказаного законодавства, не мають законодавчо обґрунтованого права на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 (том 1, а.с. 8-9).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною першою статті 65 Закону №796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом ОСОБА_2 України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51).

Відповідно до вимог пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно з вимогами пункту 6 Порядку №51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною третьою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Як встановив суд, ОСОБА_1 з 04.08.1983 по теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідною довідкою від 06.06.2018 №2609 про реєстрацію місця проживання особи, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради.

При цьому, місто Біла Церква, Київської області, відповідно до постанови Кабінету ОСОБА_2 УРСР від 23.07.1991 №106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років підтверджується посвідченням категорії 4 серії В-І №833193 від 17.10.1993 (том 1, а.с. 11).

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років, він в розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні йому статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України від 27.02.1991 №791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 27.02.1991 №791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №791а-XII), залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону №791а-XII.

Суд зазначає, що згідно з Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі Закон №76-VIII), абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак, із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Також, Законом №76-VIII виключено статтю 23 Закону №796-XII, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4 та статтю 2 Закону №796-XII, яка визначала категорії зон радіоактивно забруднених територій, в тому числі зону посиленого радіоекологічного контролю.

Вказані норми, згідно з Прикінцевих положень Закону №76-VIII, набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом №76-VIII, суд дійшов висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

Водночас, висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, адже, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому, суд зазначає, що отримане 17.10.1993 позивачем посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 1993 роках категорії 4 серії В-І №833193, є діючим. Тому, на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відтак, у відповідності до приписів пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII та пункту 10 Порядку №51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

З 26.05.2016 ОСОБА_1 було встановлено довічно ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0513257 від 26.05.2016.

Таким чином, матеріали справи підтверджують наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, оскільки статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

При цьому, суд зазначає, що позивач дійсно проходив огляд в МСЕК 26.05.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", але, на думку суду, для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого категорії 1 не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки, як вже встановив суд, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання протиправними дій Департаменту щодо відмови визначити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та видати посвідчення встановленого зразка є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Департаменту визначити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та видати відповідне посвідчення встановленого зразка, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_2 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_2 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що свобода розсуду (дискреція) відповідача як субєкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась з відповідною заявою, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, зведена до мінімуму.

З огляду на те, що набрання чинності Законом №76-VIII, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не належить до передбачених законом підстав відмови у наданні статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, і враховуючи, що оскаржувані дії відповідача в даній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати посвідчення встановленого зразка.

Частиною першою статті 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 КАС зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність позбавлення осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного звязку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1409,60 грн., доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Тому, судові витрати щодо сплати судового збору в зазначеній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати посвідчення встановленого зразка.

Зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати посвідчення встановленого зразка.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації () судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста девять грн. 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.